916 | SILVERMÅSE. 
Bas Behul, talrikare vid Somali och Adenviken på flere ställen. Fötterna 
äro ljust ockra-gula, HEuvGuin. I Port Said d. 19 1870, C. Kennedy. I 
Egypten mycket mindre talrik än L. fuscus, TAYLOR, 1878. 
Mycket talrik vid Medelhavet; ensamma långs Nilen, till Chartum, v. 
HzEuGLIN. HARTMANN upptager den ibland Nilens foglar och säger, att den 
går till övre Nilen långt in i det inre av landet; iakttagen vid Kairo d. 18. 
'Talrik i Damietta, ANTINORI. ”Silbermöve” i Abiad sällsynt, v. HEUGLIN, 
1869. På Röda havet, LICHTENSTEIN; allmän; ÅL. cach. vid Sauakin i jan., 
v. HEUGLIN. I Arabien, LICHTENSTEIN. 
Häckar(?) i Turkestan, SEWERZOW. 
Larus afjints REINH. 
Liknar ÅL. argentatus, men manteln är mörkare blågrå; huvud och hals 
med tätare och mörkare fläckar; [1—3 handpennorna ej fälda]. År såsom art 
osäker. Den anses lika med 'L. borealis'. 
Detta exemplar i ruggning erhölls i Nenortalik, Grönland, anses tillfälligt. 
En under namn av £L. borealis finnes i Leidens museum, erhållen av 
BRANDT, från Kamtschatka, och en från Macao, tillhöra båda L. affinis. Så 
ock en från Tajo, Lissabon, erhållen d. 1f 1863, och en erhållen vid Leiden 
d. 4 1874, enl. O. FinscH 1879. 
Japans och Kinas Silvermåse är, enl. SCHLEGEL, lika med Europas. I 
Amoy erhållen i dec. —mars. I Japan hava träffats både unga och gamla 
foglar. 
Tars > mellantå med klo. Första handpennan vanligen utan hvit 
spetsfläck. 
Tillfällig vid Arkangel om sommaren ; häckar i stort antal på Solovetsk, 
(CL. bor) SEEBOHM, 1882, som ej nämner ÅL. argentatus derifrån. Sågs i Si- 
birien först av SEEBOHM, den 3; i Koo-ray'-i-ka vid islossningen; sedan 
isen gått upp längre norrut, lemnade Måsen platsen, och han sågs ej förr 
än vid 69', der en stor koloni fans, men mest med unga foglar. Mellan 
703 och 715 funnos åtskilliga kolonier. Åggen likna dem av L. fuscus och 
DL. argentatus. Synes häcka i de nordligaste trakterna av Ryssland och 
Sibirien mellan Hvita havet och Kamtschatka, erhållen under häcktiden på 
Beeren Eiland, Petschora, Ob, Jenissei, Boganida, Taimyr, nära NO. udden, 
och i Kamtschatka. Under vår och höst erhållen i Kaspiska havet och i 
Okotska havet; ej sällsynt vid St. Michel, Alaska. Anses tillfällig i N. 
Amerika, allt enligt specimina i St. Petersburgs museum, SEEBOHM, 1879. 
Erhållen på Ob av FinscH, GAETKE, 1878. 
Anm. LL. affinis i Gilgit är lika med L. ichthyaetus, enl. SAUNDERS, 
BiopuLePH, Ibis 1882, 289. 
FULA te 1 Let oh LAK Lady Fn a MR EL RNT EU AEA UNG a NIT 9 
NG år ' . Ve CR | år) | M (iv MN Ia Ace SERA, Kd a yn N bål i MA M 
i d PH Å Vi v SYTT é 
LARUS ARGENTATUS. 
Larus cachinnans PALL. 
Albus, dorso cano, alis apice nigris, unimaculatis, rostroflavo, macula rubra. 
Pedes pallide flavescentes. — Kaspiska havet, Rysslands stora floder, som ut- 
flyta i Ishavet, Sibiriens större sjöar, i synnerhet Baikal. Häckar på öar i 
Volga och Kaspiska havet, PaAriras. Arkangel; förut ansedd tillhöra L. ar- 
gentatus, troligen även vid Solavetsky. Cholmogori vid Dvina d. I 1869. 
Vid Worog d. +, Meves 1879. (L. bor) I N. Asien större än den vanliga. 
Östersjöns fogel om vintern 3 tum större än den, som övervintrar vid Nord- 
sjön, BENICKEN, 1824, ref. PALMÉN. (ÅL. arg.) Baikalsjön; häckari Tarei-nor; 
i större antal vid Ö. Sajan-bergen är den storväxt, likaså i Boganida i den 
höga norden, på andra ställen endast småväxta, v. MIDDENDORFF. Å. cachin- 
nans anses av RADDE lika med L. argentatus, likasom av J. H. BLAsIuvs och 
v. SCHRENCK, endast på sin höjd en varietet. Den 29 juni 1855 efter ihållande 
NV. storm en ung uttröttad fogel vid Baikalsjön; senare i juli flere unga på 
ön Olchon, hade ej färdig ungdrägt. Häckar vid Tarei-nor i betydligt an- 
tal; 40 ägg, samlade vid Tarei-nor, liknade lika mycket dem av LL. argen- 
tatus som Larus cachinnans. Dessa ägg voro 70 x 51—70 x 53 m.m., 
Rappe. Det första spetsigt, det senare trubbigt. ”L. argentatus är den van- 
ligaste Måsen vid Baikalsjön. Drog flockvis om dagen ut åt stepperna, ofta 
ganska långt, sökte as, men i synnerhet insekter; återvände mot aftonen 
till häckplatserna; från d. 33 april till d. 43 april 1856 kommo de första tal- 
rikt till Tarei-nor, d. 4 sept. voro ej alla bortflyttade. Huvudtåget på hö- 
sten är under de sista dagarna av aug, gamla stilen. År 1856 d. Gimme 
april i Daurien, lägre Amur 1854 d. 23 okt.; (Var. cachinnans) i Daurien 1856 
aug., RADDE. Häckar i Turkestan, SEWERZOW. 
Fötterna hos fullvuxna gula; mantelns färg mellan den hos L. argen- 
tatus och L. affinis; tars mindre än mellantå med klo, liksom hos L. argentatus; 
1:a handpennan vanligen med hvit spetsfläck, Serzorm, 1879. [?Under häck- 
tiden vid insjöar och floder, allmän i Medelhavet.] Den enda arten känd 
vid St. Petersburg, och den enda som häckar i Kaspiska havet. Erhållen 
under häcktid i sjöarna Aral och Saisau, SÖ. Mongoliet, Baikal-sjön och på 
Ölchon-ön, SEEBOHM. 
(LC. cach. Pau. = L. aff. REmH. = L. borealis BraAnpr.) Erhållen d. 
P 1878 på Helgoland, GETKE, 1878. 
Vid Astrakan vanlig, men synes icke på Kirgis-stepperna, SEEBOHM. 
Många sågos på 'Taschil-kul, Pamir, i slutet av aug. 1878; en ung erhölls; 
förmodligen häckar han, SEWERZOW. 
År 1883 d. 1 ”gulfotad, ej fläckig å huvudet, vid kusten af Basses- 
Pyrénées, SAUNDERS. 
