SILVERMÅSE. 
Me dessutom blekna: de, som förvaras i Samlingar. Då äggen tagas, 
läggas sådana åter om i samma bo, stundom i hvarandras, eller 
två honor lägga ägg 1 ett och samma. 
hava ruvfläck på båda sidor av bröstet. Ruvningen varar nära 
4 veckor. Ungen i ägget är dunklädd. Ofta utkläckas icke alla 
äggen, i många bon träffas ofta en eller två döda ungar. Un- 
garna, som i första fjäderdrägten äro mörkare än i de följande, 
följa föräldrarna. 
Båda könen ruva och 
Aven äldre ungar från föregående år följa, enl. 
NILSS0N, sina föräldrar. De unga foglarna företaga årligen längre 
utfiygter och flyttningar på egen hand, 
Ibland dess fiender nämnas av NAUMANN Havsörnen och 
Räven. 
Hos oss är icke fogeln föremål för någon jagt. Han kan 
temligen lätt fångas på krok med en fisk till bete. De ungas 
kött kan förtäras, men de äldres, såsom mindre godt, användes 
sällan. Äggen värderas, gulan är orangeröd; de smaka mycket 
salt, en sjösmak som många värdera. Fjädern användes och 
De ungas kött ätes stundom. ”'Äggen äro 
På Sylt samlas årligen 30—40,000 st., som 
packas med mossa i korgar och säljas i de större städerna. 
värderas, NAUMANN. 
mycket välsmakande”. 
Även fjädern är användbar, KJzrBöLLING. Tankarna äro dock 
härom delade. NILSSON säger, att köttet är högst osmakligt och 
fjädern skör. 
' 
På de ställen, 
lemnar han en betydlig avkastning. 
Fogeln anses icke åstadkomma någon skada. 
der han häckar i kolonier, 
Anses på Åland såsom en nyttig fogel, B. S. Ar dock farlig 
för andra foglars ungar. På List och Sylt sitter han på lur vid 
Gravändernas hålor och tager de små ungarna, när de komma ut, 
JOLLIN. 
h 
IS WW Y j i n ge het Nr ; i 
2 NO KR KÖTT ESA AR ÅA Ve ep NK Ta Vesna le AA RAA arg LS NN 
' ' NE Nr LR Ares q Ö 
LARUS ARGENTATUS. 
Barrett omtalar ett par tama foglar och berättar, att i 
början av juni 1850 biträdde hanen honan så betydligt i ruvnin- 
gen, att han dog, när äggen nästan voro färdiga att utkläckas. 
Honan förlorade nu lusten att fortsätta ruvningen, men fortfor 
dermed, sedan man stält den döda makens kropp der han brukade 
stå, då honan ruvade. Sedan på hösten en av ungarna, som icke 
var stäckt och levde tillsammans med modern, fått sin första 
flygdrägt, flög den en eller annan dag bort, men återkom vanligen 
till måltiderna och åt med de andra Måsarna 1 trädgården. 
Härmed fortsatte han till slutet av mars 1858, då han försvann. 
Han återkom icke förr än i medlet av nov. samma år, då han åt 
och icke var skygg, utan betedde sig som vanligt, flög bort stun- 
dom en eller 2 dagar ända till febr. 1859, då han åter försvann 
och ej återkom förr än i början av juni 1860. Han hade nu full 
drägt, mottogs och igenkändes med glädje av sina kamrater, var 
matt och hungrig. Han åt ur handen och kvarstannade som van- 
ligt; flög stundom bort, men återkom alltid. 
I zoologiska trädgården 1 Köln häckade ett par och upp- 
födde "sina ungar, oaktadt de levde tillsamman med Hägrar, Stor- 
Ingen fogel vakar så träget över sitt ho och 
Makarna ruva skiftevis, 
och aldrig voro båda på en gång frånvarande från boet. Under 
det den ena ruvade de 2 äggen, höll sig den andra på högst 20 
kar, Tranor m. £. 
försvarar det så tappert som denna. 
stegs avstånd. Födan gives åt ungarna i början halvsmält, och 
de hugga den, innan den från de gamles näbb fallit till marken. 
Vid ungarnas tillväxt föra föräldrarna så mycken föda till dem, 
att de icke kunna sluka den i ett tag, Bonpinus. 
FaABER sökte bibehålla dunungar i fångenskap, men det lyc- 
kades icke mer än 8 dagar. Hålles tam i zoologiska trädgårdar, 
såsom i Köpenhamn och Hamburg. Häckade der i maj 1882 och 
ME 
Yi | MN Lw.N Md : i ö gå 
b bv SLCE AN Äg sv OKDLGSA q d Mag SE bov. LE STA 
Cm rd POL Ål ) na Mo Kd Med 1å « a] hd 
FITA ET SKIN FÖRA AR DE - SL TELE RE Papa fr rg " URIN OF SLY OT YFENIST SR ESR 
