Pg 
UK AD 
SG | LUNNBFOGEL. 
PRarra NEG 
rå 
samt Sj östje nor. Köttet är ej dåligt. 
Erhölls d. & och senare. Även Manor omtalar honom från Spets- 
bergen. Den är här större än den från Island och England, är 
avbildad hos STEPHENS. På V. Spetsbergen ej talrik. Mormon 
glacialis anses skild från Mormon arcticus av EVANS, STURGE, 
utan att skäl derför anföresgs. 
samma art. 
FABER med flere anser dem vara 
Han lever spridd på Spetsbergens kuster, ej på N. 
kusten talrik; iakttagen d. +—i vid Norsk- och Amsterdam-öarna; 
i medlet av juni i Treuenberg-bay; endast en hona utan ruvfläck 
sågs i Bellsund. I havet vid 76” n. br. allmän, MALMGREN; har 
oftast något högre näbb än de sydliga, t. ex. de från Orkneys, och 
skulle derför tillhöra den s. k. M. glacialis, som dock icke kan 
skiljas såsom art från M. arcticus, SUNDEVALL. 
Om denna fogels levnadssätt i Trondhjems stift har PETER 
Dass i Nordlands Trompet, 1763, följande beskrivning: 
Her have de Lunder sin felles Paulun, 
Her sverme utallige Flokke; 
Her klekkes de Unger i RBefver og Uur ... 
En Lunde hun klekker et eeneste Eg, 
Det gjemmes i Uren ... 
Et Reede bebygges det andet saa ner, 
At en bider anden i Vinger og Fjer 
I Refverne, hvor de sig skiuler; 
Men Bonderne, hvilke besidde den Plan, 
Veed vel at antaste de Lunder med Ran; 
Og det ved afrettede Hunde, 
Som er utaf Dannelse smidig og smaae, 
Saa de kand inkrybe den trangeste Vraa 
Og udtrekke levende Lunde. 
Naar Hunden nu napper den Lunde ved Hals 
Som foran til ligger, hvis Lif er til fals, 
Begynder han flux til at drage, 
Strax griber den Lunde, der bagen ved sad, 
vy 
ERS IN SEEN fa VN 
Un Me Sä rd sarg vå RV FR 
ä kd Far FETSEPRS FIRE N 
MORMON FRYSER ; 
På isen Se ingen. 
dT SE kB et Leg LR RR Hä fa ok SAR AA RNA LV SN SRA 
Koen KÖRS 2-1 SS EE JR Sp EST Län SI SV 1 NN ON TREE EAS Cd vä ÄV 
IRS ME ata lbe RE ra SU lt Nyt Tyler TIA 
2 LA "lara, tr bh VER TEE ISRN 
Hyn fremste vid Sterten, og folges saa id. 
Alt medens der een er tilbage; 
Hvorover det skeer at en eneste Hund 
Udsleber med eengang af moerkeste Grund 
Tolv, Tretten, ja Fjorten og fere . .. 
I Finmarken häckar han talrikt emellan 60 och 80” n. br., FABER, 
1828. Vid Tromsö allmän, LinrnJEBore, 1850. I trakten av 
Vadsö även 1879 allmän över allt, enl. meddel. av Norodyvr 
Häckar talrikt på Karlsö, Vestfinmarken, och N. Fuglön, der år- 
ligen 30—40,000 erhållas med hjelp av fjellappar, hvarvid en 
eller flere man årligen omkomma. Foglarna slås med käppar 
och nedfalla i stora nedom berget utspända nät, MALMerEen. Häc- 
kar på Rundö, Soendmer; tages med jernkrok ur sina hålor, STRO, 
1762. Är i Norge den talrikaste fogeln i fogelbergen inom pol- 
cirkeln, BartE. Häckar S. ut till öar utanför Stavanger, 59 
n. br.; höst och vinter i ringa mängd Ö. om Lindesnäs. I Kri- 
stiania oftast i sept. och början av okt.; flere erhållna om som- 
maren från maj månad. Ungarna hava i dec. näbbet 17 m.m. i 
höjd, under det vid Nordkap den gamla fogelns näbb är 41 m.m. 
högt vid roten, CoOLLETT. 
Inom Sverige har fogeln häckat endast i Bohuslän. På 
Väderöarna erhöllo B. F. F'Rrizrs, W. v. WricHrt och OC. G. SILF- 
VERSVÄRD 1837 från d. Y—7 9 st., enligt en samtidig anteck- 
ning. Der häckade 12-14 EE Nr v. WRIGHT. 
jagt heter det: På Soteskär d. 7 1837 och på Knappen d. 
häckade foglarna i en klyfta SU 20 fot öfver KR 
Den "7 1852 funnos vid Knappen 2 par; erhållen d. 5 1842, d. ä 
1 1871. År 1872 funnos på Knappen omkring 30 st., men icke 
några på Soteskär, enl. KortHorr. Erhållen i Grebbestad i maj 
1862, vid Annegreteberg d. V 1863, Maix. Häckade ännu år 
1871, men ej numera, enligt muntligt meddelande för några år 
Om samma 
td 
- Li 
- 
IN 
daj 
MM 
- I 
de 
JAg 
v 
Pra 
SN 
SR 
” 
via AN 
AR 
; 
Å 
Sya 
G 
YR 
fra 
fem 
a! 
- 
Kn 
HN; 
