re 
| rava. Ungarna utklä Skal dt OREn av juni; omkring d Ir aug. 
bortflytta alla. De för sent utkläckta ungarna lemnas åt sitt öde 
och bliva ett byte för Falco peregrinus; men foglarna äro annars 
mycket rädda om ungarna, LATHAM, BECHSTEIN; även senare har 
fogeln funnits häckande vid Dover och på Wight, Morz. 
Tillfällig efter stormar under vintern vid Belgiens kust, 
DE SELYS. ”Träffad i BSeine-inférieure, Hardy. I le Midi under 
dec. och jan., pE SERRES, under juli och aug. 1850 nära kusten 
av Gascogneviken, kastad under storm på kusten, Locnz. Enl. 
J. W. v. Mönrer förekommer i Provence nästan hvarje vinter en 
och en annan vid havskusten. Vid Salon erhållen, LANDBECE. 
I Portugal mycket sällsyntare än Uria troile och endast till- 
fälligtvis, O. A. Smitt: Erhållen i närheten av Murcia, SAUN- 
DERS. Aldrig särdeles talrik vid Gibraltar. Sydligaste häckplat- 
sen är Berlanges eller Farallones, klippor i Atlantiska havet 
på Lissabons latitud. Sedd talrik vid Marockos kust; nära 
Mogador. 
Flere erhållna i Italien vid Genua d. $ 1880, i Viareggio, 
S. Vincenzio, Nizza, de flesta under UR men en erhölls d. 
3, tillsammans funnos 11 st. i museet i Florens. I museet i Syra- 
cusa finnas 3 st., som anses hava träffats i trakten, DÖDERLEIN. 
Museet i Palermo har 6 St., GI6LIOLIN 
Utom å Grönland bebor han NO. kusten av N. Amerika; 
drar söder ut om vintern. Vid Esquimaux bay, Labrador, häckar 
han i stor mängd. Erhållen härifrån till museet i Leiden, ScHLrE- 
GEL. Mormon arcticus omtalas från trakten av Anticosti på de 
Ö. och N. klipporna, häckar. Köttet ansågs bättre än av Änder 
och säges vara utmärkt, VERRILL, 1862. ”Mormon glacialis” skulle 
erhållits vid Grand Menan, enl. AupuBon, BoArpmMan, 1862. 
Omnämnes även bland Canadas foglar. Alleghany är sydgränsen 
RS SCSTE der vintern. ATEA NÅGE wider Kd 
ALLEN. Om vintern i Carolina. I Amerika begagnades näbbet 
till prydnad å sjelskinnsjackan. 
Då fogeln står eller går, trampar han på tårna, icke på tar- 
sen, hvadan gången är lättare än hos en del närstående arter. 
Flygten är snabb och lätt med hastiga vingslag; vanligtvis 
flyger han lågt, men vid häckplatserna höjer han sig bågformigt 
till de högsta platserna. 
Han dyker med stor skicklighet och med tillhjelp av vin- 
garna, hvilka då äro till hälvten utsträckta; han kan hålla sig 
under vattnet 2 minuter. Vid dykning simmar han mycket snabbt. 
Från flygten kastar han sig huvudstupa i vattnet och gör en 
liten dykning; och åter uppkommen simmar han. Han håller vid 
simning huvudet högt och i ständig rörelse. Han fiskar både i 
lugn sjö och då sjön går temligen hög. Uthärdar dess stormar, 
är icke skygg, snarare synes han vara flegmatisk, men råkar 
stundom i strid och försvarar sig modigt Han går icke uppåt 
floderna, drar väl söder ut, men icke över land. Han är myc- 
ket sällskaplig, anträffas derför sällan ensam. Då han kommit 
på land, så att han icke ser havet, förlorar han förmågan att reda 
sig och att flyga, så att han kan tagas med händerna. Då han 
hvilar på land, sker detta även på tarssulan och stjerten, och 
han håller dervid kroppen något framåtlutad. Under häcktiden, 
den enda tid han vistas på land, stå långa rader på klippavsat- 
serna med bröstet riktadt mot havet och hålla sig i synnerhet 
till de översta delarna av bergen. 
Lätet, som är skarpt ”orr orr', låter han höra i synnerhet då 
han simmar eller sitter, eller då han blir skrämd. Under fort- 
plantningstiden vid boet skriker han mer än annars, och lätet 
liknar då ”avaa' eller ”aakaa'. 
