EN | 4 DIA j ” | É + ' 
FE C pr åfe MA KV SKRy ” hå Hta ta r Hö a Md UNGE OR - på AN ” y ,” JK, VIN Å d | q 
Navig LER RA af Jå DUN Ba ARG LME STAN ONANI ES LL past A.J. om olästa LE 
Era Ch Le Pre äv | ne Vi Hu TD VS | Ve ”r v Mp I h - Kö VÄW å M Mö Vv i 
Fa Le KO FR Natan dte Fu pA, ÖRE PSTE SP Aa MA a ALL ARE 2 a AR KR 
ESR VARVEN REKA Cm sö ENG Så fa Ra Av TRE BE FE RREES TN VTA Pt De din DA 
Ds IN Or FE PRPNAT äv, å - . Ta | vy | 4 4 ALA UA 
; 4 S , | NE i FIT NS LÄNGA AL S rd Lä Ni 4 NV Fran ELMA, Å : Få Vf Hr 
| Li i 4 Ce Ä k - ,; + ” (JJN ph | a ba 
; | g Så , 5 : - 4 4 å (R . 
978 j - LUNNEFOGEL. MORMON ARCTICUS. | NNE H 0 VPA To KTRS 
: a S A jÅ nl | SL Lp 
' 
Hans föda utgöres mest av små krustacéer och småfisk, och 
han fångar Amodytes tobianus i mängd till ungarna; även tager 
han Clupea sprattus. Efter en äldre uppgift förtär han Sardeller 
och tång. 
Då han bor i fogelberg, intager han ungefär samma höjd som 
Urtia troile och ÄAlca torda. Lever i monogami. Häckar i hålor, 
som han gräver med näbbet i jorden, eller ock i bergskrevor. 
Hålorna äro 4—9 fot långa och omkring 6—7 tum i diameter. 
De grävas snedt inåt, längst in lägges ägget, antingen på bara 
jorden eller på något gräs eller mossa. Mister fogeln ägget, läg- 
ges ett nytt, men sällan ett tredje ägg. 
Ruvningen varar 30—35 dagar; någon gång utkläckes icke 
ägget. Båda föräldrarna skifta om att ruva, och båda hava två 
liggfläckar, en på hvar sida av magen. Under ruvningen kom- 
mer makan till boet om aftonen, FaBErR. Går en av makarna 
förlorad eller blir fångad, utruvar den kvarvarande ägget; gå båda 
förlorade, intages deras plats av andra foglar, som utruva ägget 
och uppföda ungen såsom sin egen. Stundom bo flere i samma 
håla. Oaktadt ägget är stort, är den utkläckta ungen föga ut- 
vecklad och kan icke lemna boet eller sköta sig sjelv. Föräldrarna 
flyga hela dagen till och från ungen med eller efter föda. De 
fånga för detta ändamål Tobis, Amodytes tobianus, av hvilka de 
taga 8—TI0 st., men, såsom det säges, ända till 50 st. åt gången. 
H. C. MöLrnzLerR har 1875 meddelat, att han en gång fann fogeln 
bära 18 st. eller deröver. Fogeln bär dem med huvudet i mun- 
nen och kropparna hängande å båda sidor utanför. Fiskarna 
äro döda, innan de givas åt ungarna, och MöLLEr har funnit dem 
bitna dels på huvudet, dels på midten av kroppen. Antalet fiskar, 
som fogeln kan bära i näbbet, kan icke bestämdt uppgivas, 
emedan fogeln, när fogelfängaren slår till med nätet, i sin för- 
skräckelse släpper fiskarna, som då spridas vidt omkring och 
falla ned i gräset, der de äro svåra att uppsamla. Ungen blir 
mycket fet. Föräldrarna lägga fiskarna för ungen med ett djupt 
”'aaa. De hemta ofta fisk på 2 mils avstånd och flyga snabbt 
mellan fiskplatsen och boet. Då fogeln kommer till boet, ser han 
sig försigtigt omkring och går in i boet först sedan han funnit, 
att ingen fara är på färde. Om aftonen under liggtiden stå fog- 
larna i rader utanför boen. 
Dunperioden varar omkring 35 dagar. Föräldrarna mata icke 
ungarna längre, än tills de fått fjäderklädnaden fullt färdig, men 
åtföljas dock av dem. Så snart ungarna blivit flygga, lemna de 
boet, och de få sedan sköta sig sjelva och föräldrarna draga bort 
från häckplatsen. De unga stanna i trakten, tills de erhållit sin 
första vinterdrägt, då även de draga ut på vida havet. Då flytt- 
ningstiden, enl. ÖLAFSEN, 1774, inträffar i medlet av sept., innan 
ungen är vuxen, lemna föräldrarna denne, som då omkommer. 
De unga foglarna häcka, enl. FaBErR, under påföljande vår, såle- 
des knappt ett år gamla. Dock finnas i fogelbergen åtskilliga, 
som icke häcka. Enligt en annan uppgift skall han lägga ägg, 
då han är två vintrar gammal, men H. C. Mörner tror, att det 
icke sker så tidigt. 
Fiender eger fogeln uti Havsörnen och Jagtfalken, hvilka 
taga ungarna. Han försvarar tappert sin avkomma både mot 
menniskor och djur, till och med mot Korpen, som är hans svå- 
raste fiende. Man har exempel derpå, att han biter sig fast vid 
Korpen, och då denne icke kan bära tyngden, nedfaller han i 
vattnet och drages ned deri och blir dränkt, Pontorrivan. Det- 
samma omtalas även av CraAnz. Havslabben hugger de gamla i 
huvudet, så att de störta i vattnet, der Labben sönderbiter och 
slukar dem. Bland dess fiender må även räknas Räven. Att 
. | d På ' - | 5) i 
|| ” k I ' 4 j 2 AM 
; a - JE va sbl LÖt UTN . 
ar) M ' 2 >" blå . 
r RJK LJ LA Å i 
' Kv / VO on SR få | Lv , SRV ” É sec ”v 
