fö 2 EA VE 
nl | 
1 4 en LU q | ELR rf | TN , i ' AG Al , 
) JAR FENG JR TR AR a ON I I | d | Å 3 FR i a ) I 
ut 
| 
ME 
Ne 
| + 
) I Å i | a 4 
MALT N [yrk A j KH 4 Å ir, $ Mt j 
| | hå I FC 4 N VER | 
i” | SN SA KAT VÄL + Ne, UR É <h ( I NN nå [I JV 
Si Sj LR jr SÅ Så a SUP PAN ed Sd jr dt A 
in 4 NG YY fel jäs på v 4 Y CN ae AA Nå [ | ÅR RA ed FH | Ä 
(3 i D ( & få TA. [D 
ik in KU V Je j TAR | q i i a i ILJA 
fö i , 4 kl 
' JE 
ALL 
| MONKAN FS mäktigaste och CC (ee oförståndigaste Hendö 
har erfarenheten nogsamt visat. 
rovfoglar från kusten in i landet. 
Han skall stundom drivas av 
Huvud och fjädrar av en fans, 
enl. E. v. HomxeErer, 1880 på landet. Man kan dock härvid an- 
märka, att kroppen hade kunnat bliva förtärd på platsen av nå- 
got däggdjur eller fogel, utan att han drivits dit av en rovfogel. 
På Färöarna fångas fogeln på flere sätt. Man tager honom 
ut ur hans håla med handen eller med en krok fästad på en käpp. 
När hålan, som oftast går parallelt med jordytan, går så djupt, att 
man icke kan nå fogeln, gräves ett hål uppifrån, hvarigenom 
man kan taga den. Ett sådant hål täckes noga med en grästorva 
eller sten, så att vattnet icke tränger ned i hålan. Denna 
fångst börjar stundom strax efter det fogeln gått in i hålan om 
natten, men bör icke fortsättas för länge, så att foglarna icke 
störas för mycket vid äggläggningen. Det är endast på få stäl- 
len detta fångstsätt brukas, emedan det, såsom skadligt, icke kan 
tålas, om icke der fogeln bygger i ofantlig mängd eller på sådana 
platser, som icke egna sig till något annat än detta fångstsätt, 
som egentligen användes när fogeln börjat ruva. Boet finnes på 
olika och farliga ställen, än i ”Urer', stenrös vid stranden, än på 
sluttningar och avsatser i bergen, som äro tillgängliga endast för 
färöbor, hvilkas fot är så säker, och hvilka från barndomen vants 
till att, utan att hisna, se ned från de höga bergen i den djupa 
avgrunden och det brusande havet. Både å avsatser djupt nere 
på den lodräta klippväggen, till hvilka man icke kan komma 
utan med tillhjelp av en lång lina, och när man stiger upp 
är fångsten av denna fogel förenad med större eller 
och den kräver årligen sina offer. 
från sjön, 
mindre fara och ansträngning, 
Man klättrar från den ena tuvan till den andra; sällan slinter 
| på hvilken den försigtige fångst- 
den säkra foten, men tuvan, 
| KOUSYA SOL ( ? TN AN LE 
NAN FE 3 ja 
: .UNNBFOGEL. a MORMON A 
LV 
KW 
SU 
Sh 2 AN a : SEN a 
AROTIOUS, 
mannen sätter foton! lossnar Mtndg plötsligt från öpag bg 
med den störtar han i avgrunden. Eller då två man följas åt på 
den farliga vägen och hava ett tåg emellan sig, på det den ene 
må fasthålla den andre, om han störtar ned, händer det stun- 
dom, att den fallande drar den andre med sig i djupet, H. OC. 
MöULLER. 
Om fogelns nytta och användning finnas flere meddelanden. 
Enligt en gammal uppgift av Höger till Crusivs skall fogeln icke 
hava några fjädrar, utan endast dun; kan derför icke flyga. In- 
saltas och är delikat, smakar som fisk och ätes under fastan. 
Uppgiften härleder sig tydligen från någon, som fått ungarna in- 
saltade. Köttet är mycket tranigt, de ungas värderas högt av 
många, det insaltas, benen uttagas och köttet omlindas med skin- 
net, ätes med ättika och smakar likt Sill, LATtHAM, BECHSTEIN. 
Fogeln är till mycken nytta för den nordiska kustbefolkningen. 
De gamla foglarnas kött värderas icke mycket och användes icke, 
då bättre 
och de fångas derför, 
kan erhållas. De ungas deremot är välsmakande 
plockas, insaltas och rökas till vintern, 
FaBER. Denna och fere andra havsfoglar äro en vigtig födoar- 
tikel, och väl lagade, såsom hos presterskapet, voro de smakliga 
till och med för en engelsk gom, Wozrzry. Köttet, i synnerhet 
är rätt godt, NILsson; av de gamla är det tranigt 
och vanligtvis segt och magert, hvadan det ringaktas. På Fär- 
öarna, der en man åtminstone förr kunde fånga 1,000 st. på en 
På St. Kilda fångas och beredes 
en mängd och skickas i fat till London och andra större städer; 
Köttet liknar Lomvians, H. C. MÖLLER. 
På MöLrrnEers fråga hvarifrån P. A. Horw fått den oriktiga uppgiften, 
att fjädern har lika värde med FEjderns, 
å de unga, 
dag, insaltades även de gamla. 
förtäres såsom läckerhet. 
bör jag upplysa, att 
ÖLAFSEN säger, att fjädrarna av de gamla foglarna äro de bästa 
