alltid av en Lmdde man dyka förbi. Då vinden blåser från 
rätta hållet, det vill säga långs åt kusten, vanligtvis kl. 10—11 
f. m., flyga foglarna oavbrutet till kl. 3—4 e. m., då största delen 
kastar sig åter på sjön. I lyckligt fall flyga foglarna åter i land 
under 3 timmar på aftonen. En riktigt skicklig ”Fleiemand” kan 
på de bästa ställena fånga 900 st. på dagen; 100 foglar äro en 
mansbörda, med hvilken man vandrar i bergen, oaktadt vägen 
ofta är sådan, att en ovan skulle gruva sig för att gå den utan 
börda. | 
Är platsen på annat sätt otillgänglig, måste linan begagnas, 
och der avsatsen i berget är betydlig, bliva flere man nedhissade 
och stanna der en vecka eller derutöver. Man hoppas på godt 
väder, ty man har icke tak över huvudet, och ofta är platsen så 
sluttande, att man måste binda sig fast om natten för att icke 
under sömnen glida ut och störta i avgrunden. Man har försett 
sig med eld, torv, mat och dryck m. m. Om ett par dagar kom- 
mer man i båtar under berget, och fogeln kastas ned i sjön och 
upptages i dessa, hvilket är lättare än att hissa upp fogeln och 
bära den hem. | 
På Färöarna fångas i medelgoda år omkring 235,000 Lunne- 
foglar, av hvilka 20 st. anses lemna ett skålp. fjäder, hvilket 
gör 11,750 skålpund. Men uppgiften, att man av Lunnefogeln 
erhåller dun av lika värde med Ejderns, är oriktig. 
Häckar, såsom vi nämnt, i Norge i fogelbergen, av hvilka 
de förnämsta äro Lovunnen och Tränen i Helgeland, på Värö, 
Kost-Slavene 1 Lofoten, Nykerne utanför Langö, Bley på Andö i 
Vesteraalen, Fuglö i Tromsö amt och Stoppen nära Nordkap, 
hvarjemte en del häckar på Svärdholt-klubben, som mest intages 
av Tretåiga Måsen. Kommer dit i första hälvten av apr., börjar 
gräva sina hålor, då kälen gått ur jorden, eller häckar istenrös. 
Sundevall, Svenska foglarna; forts. af Kinberg, 1881-4. 
PEN ENE 
j BER NN 0-1 
MORMON AROTICUS. 
Aleca n. 118, L. En. I 1746, 42. Ström, Sgndmer I 1762, 245, Lunde. 
NS 
Äger enfärgadt, ljust SEA bller SMU rt FUGEnRTna gå 
till sjös efter medlet av juli, och fogeln lemnar fogelbergen i 
slutet av aug., hvarefter de synas i de nordliga trakterna eller 
omkring fogelbergen. År 1850 voro dessa på Nykerne d. i fullt 
besatta, BartH. S. om Trondhjemsfjorden häckar han temligen 
talrikt på öarna utanför Stat, och för övrigt kolonivis på lämp- 
liga ställen långs vestkusten till Rot utanför Stavangerfjorden, 
RASCH. 
Vid Breafjord tämde man ungar. De vande sig vid hvar- 
jehanda föda, men man behöll dem ej längre än ett år, ty antin- 
gen dogo de eller flydde de till havet, OtArsEn, 1774. FABER 
säger, att de unga kunna tämjas, men dö inom ett år. Man vet 
icke huru gammal han kan bliva. En såsom unge infångad levde 
emellertid, enl. H. C. MöLrEr, över 25 år och dog icke av ålder- 
dom, utan av olyckshändelse. 
Ibland fjädrarna lever: 
Docophorus celedoxus NITZSOH. 
Av dess inelvsmaskar synes icke någon vara känd. 
Puffinus anglicus GESN., Av. 1555, 110 (part.). GESN. red. 1619, 82; ref. 
ALDROV., III 1635 L. 19, C. 48, p. 72 (part.). 
Lunda Cruvs., Exot. 1605, 367. Jonst.,, Av. 1657, 129 + Puffinus 98, 
PETER Dass, Nordlsyes Trompet 1739; 2:dra uppl. 1763, 125. ÖRANZ, 
Hist. Grönl. Stockh. I 1769, 111. ÖTAESRN, Reise I 1774, 119, 297, 
II 201. 
Anas arctica UCLrus., Exot. 1605, 104-53. Worm, Mus. 1655, 302. OÖOLEAR., 
Kunstk. 1666, Tab. XV f. 5. SIBB., Scot. II 1684, 20. Rer, Syn. 1713, 
120. KLrEIn, Av. 1750, 169; Vög. 1760, al, Pojaoeys liter 
Papageytaucher MARTENS, See Reise 1675, 64. Perroquet-Plongeon 
Ed. Amst.: Rec. de Voy. II 1732, 109, 129 Tab. K a. 
Pica marina ALDR., 3, 205 L. 
168 
1 
NT 
INT 
Få 
ER FR ge SE 
V 
" 
hå 
N- 
Er 
| 
ÅA 
: 
