990 TORDMULE. 
Man har iakttagit, att de första i en flock först slå sig ned, de 
efterföljande flyga förbi och slå sig ned framom dem. De flyga över 
havet lågt, bilda ett långt tåg och flyga ej nära hvarandra. Vid 
svårt väder draga de in i vikar, mycket sällan på sött vatten. 
Taga under vintern ofta sin tillflykt till fjordarna. Oaktadt han 
söker rädda sig undan frosten, frysa fötterna stundom fast vid 
isen, och fogeln kastas någon gång i land vid starka stormar. 
Han går, enl. FABER, på tarsen och drumligt, hvarav man i 
Norge och Danmark har ordspråket: ”han är full som en AIK eller 
”Allike”', såsom de flesta säga; [även Corvus monedula,i Skåne numera 
”Alika']. 
flesta i Danmark och i Skåne okänd, men Alikan eller Kajan 
är känd av aila. 
Förvexlingen har sin grund deri, att Alkan är för de 
Oaktadt hennes dåliga gång sålunda har blivit 
till ett ordspråk, kan hon dock springa med lyftad tars, såsom 
man på en tam fogel i senare tid iakttagit, hvilket synes av ett 
meddelande, som här nedan skall anföras. Han står upprätt, näb- 
bet alltid riktadt mot havet, även på fotsulan, klättrar väl och 
uppåt klipporna, om dessa icke äro allt för branta; upp till 
sådana måste han flyga. 
Han lyfter mot vinden. Flygten är jemn och snabb, och 
han vänder bröstet än åt ena än åt andra sidan, och flyger med 
starkt utsträckta vingar och korta vingslag, än lågt och än högre 
över vattenytan. 
Han flyter lätt på vattnet och simmar med huvudet tillbaka- 
draget och stjerten uppdragen. Simmar och dyker utmärkt med 
tillhjelp av vingarna och fångas stundom i nät på 20—30 fam- 
nars djup. Då han dyker, liksom flyger han i vattnet, såsom vi 
förut nämnt, och kan dyka även utan fötter, såsom t. ex. en, 
hvilken FasBER sköt vid Island. H. C. Mörner såg detsamma på 
Färöarna å en, som fått fötterna sönderskjutna. Skadskjutna 
Y 
ALCA TORDA. 
dyka de och bita sig fast i tång, så att man sällan erhåller en 
sådan. : Det samma säges även om andra, åtminstone ofta, utan 
grund. Dykningen sker med vingarna, både då de simma verti- 
kalt och horisontalt. Fogeln kan stanna 1 eller 2 min. under 
Han går till ett djup av 120—180 fot; fångad till 
och med på 480 fots djup. En Helgeflundra, som håller sig på 
havsbottnen, hade nyss slukat en fogel av ifrågavarande art. 
vattenytan. 
Lätet är strävt, låter som ”aarr arr” eller 'orr'. Föräldrarnes 
läte, ett djupt "arr aarr', låter sällan höra sig utom vid fara, då 
de skrika ”garrb', liknande Kråkans läte. 
Födan utgöres mest av smärre fiskar; vid Island Clupea 
sprattus, Salmo arcticus och Ammodytes tobianus. Vid Danmark i 
synnerhet Småsill, Clupea harengus, och Tobis. Vid Helsingör har 
man sett fogeln driva ett stim fisk framför sig, simmande under 
fiskarna och drivande dem mot vattenytan, taga och svälja fisken. 
På samma sätt synas stundom andra dykande foglar fiska. Utom 
andra tar han Gasterosteus aculeatus, G. spinachia, krusta- 
céer m. f., fångar dem även åt ungarna. Ien fogel från Färöarna 
har jag funnit, bland annat, en mask: Polynoö. 
Han närmar sig häckplatsen på Island mot slutet av mars. 
Häckar i regeln på klippor i havet, men även på sådana 
vid fjordar. Man ser dem sitta vid boet hela dygnet, häcka 
ofta i mängd nära en Havsörn och bland andra foglar. 
del av dem finnes i fogelbergen utan att häcka. Sådana anses 
vara unga foglar, möjligen också enkor eller enklingar. Fogeln 
lever i monogami, lägger ägg på blotta jorden, en sten eller på 
klippan, i klyftor eller hålor. Ägget är stort; då det tages, läg- 
ger honan om en eller två gånger, men uppföder endast en unge 
En stor 
om året. ÖDMANNS Uppgift 1788, att honan skulle lägga om till 
och med 3 gånger, har icke bekräftats och är knappt grundad 
Nn [dr ART 
, i PIA Tue Na 
ch TN Cr BS AR NONE 
oc INT vi 
I i] 
