TORDMULE. 
på någon iakttagelse. JUuLin ansåg, att antalet ungar i allmän- 
het är mindre ju större djuren äro. Pontoppipans uppgift, att 
ägget ruvas på 14 dagar och att ungen följer föräldrarna vid 14 
dagars ålder, är icke trovärdig och strider mot senare erfaren- 
het. På många skäl anse vi oss kunna sätta större lit till FABERS 
uppgifter, av hvilka flere här blivit anförda. Väl överensstämma 
de icke alltid sins emellan, men hans senaste yttranden torde i 
Han anför om fo- 
gelns fortplantning på Island, att ägg börja läggas i medlet av 
maj. 
sådant fall böra anses för de tillförlitligaste. 
Båda föräldrarna ruva och hava liggfläckar, en på hvarje 
sida om underlivet; ruvar 30—35 dagar, enl. en uppgift under 
en månad. Ungen uppfödes av båda föräldrarna med småfisk, 
som de bära till honom i näbbet. Dundrägten varar 24 dagar, un- 
garna ligga i bergen omkring 3 veckor. Ungens svarta fjäder- 
drägt utväxer, då han icke är mer än halvvuxen, och han störtar 
då, oaktadt han icke är flygfärdig och utan föräldrarnas åtgö- 
rande, från klippan i havet. OÖOLAFSENS uppgift, att föräldrarna 
hålla sin vinge under den fallande ungen, är oriktig, ty de störta 
sjelva efter ungen och alla dyka genast. Nu föder ungen sig 
sjelv, men följer föräldrarna tills han är vuxen. Om ungen av 
någon händelse faller för tidigt i vattnet, kan han icke dyka, 
han skriker efter hjelp och föräldrarna simma bekymrade om- 
kring honom, men förstå icke att hjelpa honom. Då han i så 
fall hvarken får föda av föräldrarna eller sjelv kan dyka, är han 
till spillo given, FABER DRESSERS uppgift, att ungen stannar 
tills han är flygg, synes vara förhastad. Sedan foglarna fått vin- 
terdrägten, skiljas de åt i nov., då de gamla och unga flytta 
hvar för sig. Många stanna dock kvar över vintern. Emedan 
många ägg tagas och fogeln värper om, utkläckas många ungar 
sent, och man träffar till och med ägg och ungar i aug. månad. 
ALCA TORDA. 
991 
Sådana lemnas av föräldrarna åt sitt öde, då tiden för dessa är 
inne att övergiva fogelbergen. — Någon sådan iakttagelse har 
man icke gjort hos oss. 
Deras fiender utgöras av rovfoglar, Lestris catarrhactes, 
Larus marinus, Korpen m. fl. Den förstnämnda tager fogeln 
sjelv, de andra dess ägg och ungar. 
Om fångst och jagt av denna fogel finnas flere uppgifter. 
På Grönland jagades den hoptals i land och togs med händerna, 
CRrRANz, 1738. 
öarna. 
Lucas DEBEs har beskrivit fogelfångsten på Fär- 
Den fångas ofta på ägget. Fogelfängaren nedfiras, med 
ett starkt tåg bundet om livet, av 6—8 man från kanten av 
klippan. Han ger tecken, när man skall låta honom stanna. 
Han har med sig en stång, på hvars ena ända är en snara av 
tagel, på den andra en sked fästad; snaran slår han om fogelns 
hals, drar den till sig, vrider om halsen och hänger den döda 
fogeln vid bältet, med skeden tager han ägget. Då han fångat 
hvad han kan få eller föra med sig, halas han åter upp. Vid 
delningen erhåller han 2 lotter, FsBER. Vid Sveriges och Dan- 
marks kuster erhålles fogeln stundom i nät. PErtEr OLAUSSON Om- 
talar, att förr, då någon i Norge gått ensam i bergen, fallit och 
slagit ihjel sig, skulle, om ingen hans vän ville eller kunde gå 
En 
jägare sköt i dec. 1867 på en dag 92 st. tillsammans av denna 
Under senare tid idkas i Kristi- 
samma väg, den förstnämnde anses för sjelvmördare, DEBEs. 
art och Uria troile, CoOLLETT. 
aniafjorden jagten med små ångbåtar, hvarvid ett jagtsällskap på 
en dag kunnat fälla 70 st., BaArtH Skjutes hos oss från båt, 
men utgör här icke föremål för någon egentlig jagt. ExsTRÖM 
omtalar, att man icke sällan med sång och skrik kan få fogeln, 
i synnerhet om den är ung, att ligga stilla på vattnet, tills man 
kommer inom håll. G. ExBrap säger, att fogeln är mycket ny- 
