992 ASS OR a ERA EA SA AL ee ID I UR BE 
fiken, och att han vid tillrop något saktar farten och blir lättare 
att fälla: SUNDSTRÖM åter, att om man avlossar ett skott och 
ropar dugtigt, närmar fogeln sig, men vänder på temligen långt 
håll. 
Köttet är mörare och mustigare än andra sjöfoglars, ut- 
gjorde Grönländarnes vid Bals-rivieret förnämsta föda under febr. 
och mars, Cranz. Det ansågs närande och godt av ÖDMANN. 
Kustboerna i norden hava mycken nytta av fogeln. Köttet saltas 
sällan, emedan det då smakar tranigt, men kokas och ätes färskt. 
Ungarna tagas icke, emedan de äro så små, då de lemna klip- 
porna, FaBER. I Finland användas de unga i mängd; deras kött 
är ej så tranigt som de äldres. Enligt en uppgift är köttet dräg- 
ligt, men på denna, liksom på alla havsfoglar, bör skinnet av- 
dragas, innan han beredes för bordet. De foglar, som äta mol- 
lusker, äro i allmänhet fetare än fiskätare. 
ÖDMANN, 1798. 
CEDERSTRÖM. 
Fjädern är spänstig, 
Köttet är tranigt, smakar Sill, fjädern är utmärkt, 
I Östersjön vitjar han stundom strömmingsnäten, men stun- 
dom fastnar en och annan sjelv deri, ÖDMANN. AÅnsågs av GADD 
för en av skärgårdens skadligaste sjöfoglar, emedan den åt upp 
Strömmingen av skötarna och sönderrev nätet, såsom vi redan 
berättat. 
Man vet icke huru gammal Tordmulen kan bliva. En så- 
som unge infångad levde emellertid över 25 år och dog icke av 
ålderdom, utan av olyckshändelse, H. OC. Mörner. En unge, som 
hölls levande hos v. YHLrEn, blev så tam, att han fick fritt vistas 
i den närbelägna Bråviken. Hvarje morgon satt han på förstugu- 
trappan och skrek efter mat. Slutligen dog han. Då han satt, 
stödde han sig på stjerten och hela tarsen, men han kunde tem- 
ALCA TORDA. ad FÅ HÖ DRA i SÅR a (INA EN S Si 
a ET AR VR j | 1 N TV 
Tra < hå a | 
AL hl å 9 fer Ar SM i 
Nå So Sd SS SR SD Mr 
å RN Fo REL 
V 6 | 
” LESn 
SO lätt springa ett kortare sne och NIO på tårna, hål- 
lande kroppen något framåtlutad, enl. meddel. av LUNDBORG. 
Ibland fjädrarna leva: 
Docophorus celedoxus NitzscH; Nirmus citrinus NitzscH; Menopon 
obtusum NITZ8SCH; M. lutescens NitzscH och M. nigropleurum DENNY. 
Inelvsmaskar: 
Ascaris speculigera RuD., i matstrupen; Filaria obvelata ÖREPL., i mat- 
strupen och körtelmagen; Distomum concavum ÖCREPL.; D. globulus Rup., 
Holostomum erraticum Du. och H. variegatum DuvI., i tarmkanalen. 
Alea Crvs., Exot. 1605, 367. ALDR, Av. IL 1653, 1. 1900, 50; p. 82 
(descript. BELLOoN.; Tab. 9, pag. 94: Mergus Belloni ej igenkänbar). 
Worm, Mus. 1655, 303. Jomnst., 1657, Tab. 47, efter ALDR.; T. 48 
= Podiceps + Alka p. 129, efter Höjer hos Cirus. Wirr., Orn. 1676, 
243. L., En. I 1746, 43; Tord, Tordmule. SrtrögM, Söndm. I 1762, 
219, Alke, part. OzraArs., Reise II 1775, 299. Briss., Orn. IV 
1760, 89. 
Allicke DeEBzzrs, Fers 1663, 133. 
Mergus BELL., Av. 37. ALB., Orn. III 90. 
Alca Höjeri RAY, Syn. 1713, 119. 
Colymbus. Arctica, "Tordmule, L., S.N. II 1740, 46; Gothl. resa 1745, 286; 
SNES NI RR 
Plautus tonsor KLEIN, Hist. Av. 1750, 147; Vög. 1760, 271. 
Alk PontoPr., Norw. II 1754, 124 (ex parte). 
Alca torda L., S.N. X 1758, 130; En. II 1761, 49; S.N. XII 1766, 210. 
GaApp, Sjöf. 1769, 8. PH. Mörr., L. S. II 1773, 308. Parr., Naturg. 
1776, 12, 36; Zoogr. II 1811, 360. FaAsr., Fn. 1780, 78. Mour, Isl. 
Nat. 1786, 27. BerG., Tal. 1787, 24. Öpm., V. A. H. 1788, 205; Act. 
Soc. Ups. 1792, 61-2. Guwm.,,L. S.N. 1788, 551. LarH., Ind. II 1790, 
195. LATE, BB: III; 11 1798, 280; TV 1812; 4815 Jon, Talttiög 
14. Rertz., En. 1800, 139. Mer. u. W., Tasch. II 1810, 439. Cvv., 
R. A. 1817, 512. Nirss., Orn. 1821, 135; Fn. II 1858, 563. SABINE, 
Trans. L. S. 1819, 558; Ibis 1826, 999. Borr, Wiedem. Zool. Mag. I, 
nr 1819, 156; Reise n. Norw. 1822, 126, 199, ete. Tremm., Man. II 
(1820) 936; IV 1840, 581. FaABrEr, Prodr. 1822, 46; Isis 1824 148-9, 
887; 1827, 674-8; Hochn. Vög. 1826, 4, 16 etc. TriLM., Danm. o. Isl. 
