var mildare, sitt hem i de nordligaste trakterna, och man miss- 
tager sig säkerligen icke, om man antager, att fogeln från nord- 
ligare trakter av isen blivit driven till de platser, der man vet, att 
han slutligen i historisk tid häckat. — Fogeln, kallad Apponat, 
träffades talrikt år 1534 av JaAcQuEs CARTHIER, som befor S:t 
Lorenzoviken och besökte den nära Cap Bonavista liggande fo- 
gelön, antagligen densamma som nu kallas Funk Island, + mil i 
omkrets, och några andra småöar på 49” 40' n. br. År 1535 i juli 
togos der två båtlaster av dem av JAmEs CARTIER. Dessa med flere 
uppgifter äro anförda av STEENSTRUP efter ett arbete av R. HAKLUYT, 
The Voyages, III, Lond. 1600 och new ed. 1810 III. Uti HozEs resa 
1536 säges, att man på Pingvin-ön vid 50” n. br. träffat en stor mängd 
av dessa foglar och deras ägg, samt att man drev foglarna på ut- 
spända segel i båtarna. ”'A. TEEvVET, Amerique 1558: foglarna, kal- 
lade Aponars, drevos samman och jagades in i båtarna såsom 
får.” I ett brev från PArKuHUurRsT av d. 13 nov. 1578 till R. HaAz- 
LUYT omtalas, att han såg på Pingvin-ön, som fått sitt namn av 
foglarna, huru man på en utlagd planka drev foglarna ned i 
båten till så stor mängd, som den kunde bära. Fransmännen, 
som fiskade i trakten, brukade här fånga och insalta dem. 
Omtalas 1583 från Pingvin-ön vid Newfoundlands Ö. sida av E. 
HaiEs 1 beskrivningen av H. GILBERTS resa, ävensom i ett brev 
till HaAKLUYT från STEPHANUS PARMENIUS BUDEIUS. Sågs 1593 
under sista tredjedelen av juli vid Cap Breton, RicHArRD FISHER 
hos HaKLuUYtT. En Pingvinö nämnes 1594 i SILVESTER WYETS 
resa. 
Fogeln i sommardrägt från Amerika omtalas av CLusius, 
1605. En uppgift att fogeln träffas här, finnes i'A discourse and 
discovery of Newfoundland by R. WHItBoURNE, London, 1622". 
Sundevall, Svenska foglarna; forts. af Kinberg, 1881-4. 
Te ALA INPENNIS. ; 
— högst. Sanoliktd Hen avlägsen förhistorisk: tid, då Nordön: klimat 
Manskapet kunde på e Nr taga 100 st. på en timme. ad NE 
foundlands öar och skär i S:t Lawrence-viken och Labrador, vid 
Cape Code, återstod, sedan engelska och franska sjöfarande dödat 
dem i mängd till proviant, till detta århundrade knappt en 
enda, Preyrr. Funk Island besöktes 1841 av Stuvitz, som fann 
lemningar efter inhägnader, inom hvilka foglarna drivits och en 
stor mängd ben av foglarna. År 1863 besöktes ön av en ameri- 
kanare, hvilken fann några döda foglar, som temligen bibehållit sig 
i torv och is. Två sådana mumier erhöll biskopen på New- 
foundland, som efter erhållen underrättelse om deras värde skic- 
kade dem till England, och ÖwzEn beskrev skelettet av en, såsom 
jag ovan p. 995 omnämnt. 
AvuDuBON omtalar fogeln från Newfoundland; hans exemplar 
eges av Mr. PiraAnp jun. och finnes i dennes samling i Filadelfia. 
Ägg från Newfoundland finnas i Edinburgs museum och omtalas 
av FEiLDEN, 1869. 
På Island funnos de i mängd i början av 1700-talet, FABER. 
Enligt HorzrrEBoWw 1732, säges, att den icke var sällsynt; äggen 
sägas vara så stora som strutsägg. J. ANDERSON, i Nachr: von 
Island 1746, omtalade fogeln, som endast mycket sällan sågs 
vid de vestra Geirfugi-Skeer. Då OtaArsEs besökte Island, be- 
rättades för honom, att man på Alk-klippan, Geirfugleskjar, 3 
mil NV. om Reikenäs, fordom fylt sina båtar med ägg(?). ÖLAFSEN 
erhöll fogeln i medlet av förra århundradet, men äggen, som han 
beskrivit, voro tydligen av Grisslor, och sannolikt voro även de 
först omnämnda äggen av samma slag. Att OrLAFSEN emellertid 
sett fogeln, finner man av hans beskrivning: ”Fogeln har full- 
ständiga fjädrar även på vingarna; har svårt att stå upprätt och 
att gå och kan allra sämst flyga samt begagnar vingarna endast 
vid dykning; lägger äggen på klippor bland träcken. HFogeln är 
170 
