GARFOGEL. 
utan tvivel 6 st. voro tagna 1830 och 21 st. år 1831, då hela 
kolonien blev överrumplad på häckplatsen, hvarvid största antalet 
sannolikt blev dödadt och de övriga bortjagade, J. REINHARDT, 
1839. Om dessa 2 års fångst skrives detvidare. En GuUpMUNDs- 
SoN gjorde 1830 två resor till Eldey och tog 12 å 13 vid den 
ena och 8 vid den andra resan, av hvilka de flesta togos till 
År 1831 företog han en ny färd och fångade 
av hvilka några togos levande och höllos någon tid i 
vara för samlingar. 
24 st., 
fångenskap. Även de tillvaratogos och uppstoppades alla av en 
År 1832 på ett skär vid Island togos åtminstone 10 st., 
NAUMANN. År 1833 fäldes 13 st., 1834 9 st. 
gift under de 2 sistnämnda åren synas tillsammans 21 foglar och 
8 ägg hava blivit tagna på Eldey. År 1840 eller 1841 såldes 
på Island 3 st., 1844 skötos 2 st., de sista hona och hane, och 
kropparna kommo i sprit till Köpenhamn, Fazer m. fl. Ett 
kvinna. 
Enl. senaste upp- 
exemplar från Island eges av N. AaL på Tvedestrand. 
På Färöarna omtalas han, efter ett brev från H. HöJEr, av 
CLuvsivus 1605; beskrevs 1655 av Worm, som hade 3 st., derav 
en levande. På hans avbildning har fogeln hvit halsring, hvilket 
man ansett böra komma på konstnärens räkning. — Möjligtvis har 
fogeln haft ett band bundet om halsen med ett snöre, då man 
släppt honom ut i vattnet. STEENSTRUP anser, att man givit fo- 
geln en metallring till prydnad, hvilket även kan vara möjligt. 
DEBES omtalar fogeln 1673 med följande ord, hvilka medde- 
las, då hans bok är ganska sällsynt. 
'Herforuuden kommer her ocsaa en rar Vand-Fugel kaldis Garfugel, 
hvileken findes dog sielden paa Klipperne under For-Bierge, den hafver 
smaa Vinger oc kand icke flyfve, den staar ret ofver ende, oc gaar lige- 
som ett Menniske, den er gandske sortglisende, undtagen Bugen, som er 
hvid, hafver ett temmeligt langt opbeyet Nab, dog smalt til Siderne, oc 
hafver udi Hofvedet paa hver sin Side ofver Oyet en hvid rund Bricke saa 
ALCA IMPENNIS. 299 
stor som en half Rigsdaler, til at ansee ligesom to Briller: er icke ulig den 
Fugl som kaldis Pingvin, som findes uti Terra del Fugo, affmalen oc 
beskrefven udi Atlante minore Mercatoris. Jeg hafver nogle gange 
haft den, oc den er letteligen at tam giore, men den vil icke lenge lefve 
paa Landet. 
Enligt MozERr, 1786, fångades några enstaka under de flesta 
somrar. Började, enl. LaANpDr, 1800, att bliva sällsynt. Var ut- 
död och nästan bortglömd 1828, Graza År 1844 ej mera här, 
NAUMANN. År 1855 säger STtEEnstrRUP: Man maa saaledes vist 
indrömme, at der forhen har veeret en Kolonie af disse Fugle paa 
Feeröerne, om den end har veret meget lille” H. C. MörnLrer 
säger 1862, att fogeln endast var känd till namnet och att det 
väl var 60 år sedan den siste blev fångad. 
Förekommer icke, såsom man sagt, på Spetsbergen; skall 
vara, enl. Gouznp, sedd der, men uppgiften är mycket osäker. 
DE LA MARTINIERE kom på resan åt Novaja Semlja till en ö vid 
"Voygat', som var grön av mossa, barrträd och enar. Der funnos Pingviner 
talrikt år 1653. De voro icke högre, men mycket tjockare än Svanor, voro 
så hvita som dessa, halsen var så lång som Gåsens, men huvudet större med 
ögon glänsande, röda, stora som en skilling, näbb gult och skarpt, fötter 
red. odelade, som på en Gås. De hade en slags säck, omkring en fot 
lång, börjande under näbbet och nående till bröstet och så vid, att den 
rymde en hel butelj. I denna lägga de födan, då magen är full, så att de 
hava den till hands, då magen begär den. Folket berättade, att de kunde 
knappt fyga till följd av fetma. Man sköt och ihjelslog 60 st. Innan de 
kunde förtäras, måste vi, berättar MARTINIERE, draga huden av dem, då 
denna var mycket hård, och fogeln knappt kunde plockas, Köttet är godt, 
har smak av Vildand och är mycket fett, och vi gjorde oss rätt glada der- 
med. — Härvid synes författaren hava sammanblandat saken rörande Gar- 
fogeln och Pelikanen, men det kan icke antagas, att han träffat någondera 
uppe i Ishavet. BUFFON och STEENSTRUP ansågo DE LA MARTINIERE'S Pen- 
gouins vara Pelikaner. 
Om dess förekomst vid Skandinavien äro uppgifterna mycket 
sparsamma, osäkra eller hvarandra motsägande. Strom beskri- 
ver den under namn av Angle-Mager; säger, att den vid Sönd- 
era 
