Vid LOMShue 1879 feel på vätske J åärdabE 
Vid Borkum ligger hon dag och natt på djupare ställen på grän- 
sen av Watts, även under storm, men många träffas efter en sådan 
döda på stranden; födan utgöres av fisk och krustacéer, v. DR ostE, 
1869. I Nordfriesland på kusten då och då under vintermåna- 
derna jemte 'U. t. leucophthalmos', AtLBARDA; i Holland erhållen 
mellan d. ii och 3, enl. ScHLEGEL. 
På Shetland, Drosier, och Orkney, Gounp. På Britiska 
öarna allmän vid kusterna; häckar på dess klippor. Under vin- 
tern 1842—43 sågos åtskilliga vid Newhaven, Firth of Forth, 
JARDINE. På Irland stannar en del under hela året, enl. THompP- 
SON, Som synes anse ”U. leucophthalmos”, hvilken även träffas vid 
kusten, vara en egen art. Häckar på Bass rock, CUNNINGHAM, 
1866. Häckar i Norfolk. 
norra trakterna av Storbritannien, MoRrE. 
'U. ringvia” synes vara talrikare i 
På Belgiens kust under vintern allmän, tillfällig vid inre 
vattendrag. ”U. lacrymans” erhållen vid Dunkerque och Picardie, 
DE SELYS. 
På Frankrikes N. och Ö. kust mycket allmän under vintern, 
födan utgöres i synnerhet af Sardeller, små havsdjur och mollusker, 
men sällan krustacéer. Enligt HaArpby erhållen vid Seine-inférieure, 
enligt ScHrecErL i Picardie. Kastas under storm stundom på 
kusten av Gascogne, Loctz. I Genéve-dalen oregelbunden, F-.- 
BEAUMONT. 
I Portugal på lämpliga platser i mängd, A. C. SwittH. Träffas i 
flock utanför spanska kusten: vid Finisterre d. 19 1866, LAYARD. 
En finnes i Santanders museum, IrBy. Tillfällig i Castilien; 
vanlig i Rio de Arosa, träffad under aug. till okt., NAcEYRO. 
Sällsynt i Medelhavet under vintern, SAunDErs. En gång, 
Aa 1852, Ba od Malta, SN C. AX Watem, Skall - 
hava träffats i Italien, G1GLI0LI. 
Flyttfogel på Canariöarna, Borrz. 
Skall hava träffats vid Hakodadi i juli, BLAKISTON, PRYER. 
På vestkusten av Hudson bay, BLAKIston, Owen. Häckar 
1 oräkneligt antal på Murre rocks, Labrador, Cassin; vid St. 
Lawrenceviken, Bryant. Vid Newfoundland funnos i magen 
lemningar av havsväxter, musselskal och sand. 
En varietet (?) erhållen, ”Langviu kongur', d. ? 1848 med 
näbb och fötter gulröda; ungarna skola hava hvita fötter, KRÖPER. 
Vid Behrings sund, enl. K.-WARtTHAUSEN. Är cirkumpolar, ÅLLEN. 
Sillgrisslan är till en del stannfogel i den boreala zonen; är 
talrikast i dess S. och Ö. delar. Då denna, med andra arter av 
samma slägte, i april kommer till häckplatserna, bär han som- 
mardrägt. En del, som stannar över vintern på Island, tar vid 
oväder sin tillflykt till fjordarna. I nov. hava de fått vinter- 
drägt, likasom de, hvilka i sept. eller senare komma till Skåne 
och Danmark. Flygten är snabb. Under det hon simmar, nickar 
hon jemt med huvudet. HorBorr ansåg, att FABERS åsigt, att 
hon kunde dyka till 50 famnars djup, var oriktig, emedan man 
icke kunde sluta till dess dykningsförmåga derav, att Polarhajen 
stundom tar den, då denna ofta går upp till vattenbrynet. Även 
H. C. Mörrer säger, att fogeln vanligtvis icke dyker djupt. På 
land, då hon icke ser havet, förlorar hon sin besinning, heter 
det, men kanske snarare sin förmåga att lyfta. Också lemnar 
hon icke frivilligt havet eller de branta klipporna, utför hvilka 
hon kan kasta sig. 
Lätet ”err err' höres hela dagen i fogelbergen under fort- 
plantningstiden; men om vintern håller hon sig tyst. Födan 
utgöres av små Sill, i synnerhet Skarpsill, hvarmed hon även 
