EA rd 
(4 AN 
1 3 
lr £ 
> BRÖUNNICHS GRISSLA. 
| 5 1 fö 3 
De a GAR S.S oe lå ARR ARA aa ENS: OSAR Äg MANAS i AL KARE SURRAR VA RA AN sa 80,7 82,7 82,2 
28 
| EIN FK SR ASO Ås ND INA åk BA NE Hd An AS REA (SV fer NR br Nea och bl a 48,2 öl;7 51,1 
DR NE EE mha aan ar RAN RATE OA Se RE SG RAA SR OT Bl SRS FA er LR RN Ag 32,5 31 Så ba 
DRG IE (EKG VTA TTC ord eb Ia clyrs å es sa bär fa, SLR lol ee fet ens Br UR TAR SERA ND UR 4 EV US EA 1,6 1,6 
INET NER SLR EK SÄD hå fran en AJ SPARAR ArE NR VTA ag 4 or MR ATERN AL SEE od la bi ee ÄR a Rn 32590 4275 4200 
FF a SEEN nas PS gar AA Peab a Ar är PN ED AS nd 
ML 14 15 
Heed ösa rk SE a U 2 ARRENAN LE ARK AIN IK AV LE 0 BE RE FETA Bj ARA KARA RT JULIE ON. a 81,3 80 
FR TA LE EKA SRV RATED RAR Hr ör AN dagen Vd. rf fö ra bn REA AR tr kite SSR 49 50,6 
RI ÄRAS TOC SAN Mge BER RR n RE ARN ARS BYAR RAA RA Tre CR RRAR NS LE rr TO Re ANNE VAA Rn 32,3 29,4 
» SLSKO Ro Org ka eg ANA AES Aa ASAT KR ONT AN BETA NA AN, ARE rar KR NA BU RN | 1,66 1,58 
Dr ÖKEN 2 af KA RENA FOA LEE SO NR SSL LA 4 Ass AA EA EN AA AA IR LS LÄ I 3948 4048 
På Grönland, der hon kallas Akpa, finnes honi stor mängd, 
men är sällsynt i de innersta delarna av fjordarna; häckar kolo- 
nivis. Hvita varieteter omtalas, ävensom en ”dorso rubro”, 
FaBrRicius. Fogeln omtalas även av Cranz 1769, m. fl. Säges 
häcka icke söder om 64', i N. Grönland ges hon även under den 
tid, då solen är under horisonten. Fogelbergen vid Upernavik 
äro i synnerhet upptagna av denna art, som här är den talrikaste 
och träffas i Davis sund hvarje årstid nästan överallt, även un- 
der hösttiden och långt ifrån häckplatserna. Vid bergen i oräk- 
nelig mängd. På en timme kunde skjutas en båtlast full, och 
med en kula fäldes 12 st. Kommer till bergen, innan isen nedan- 
för dem gått upp, och sover der under natten. I Sydgrönland under 
hela året, men antalet ökas i sept. Lemnar sydkusten och går 
till fogelbergen i maj; ej få stanna dock kvar. Enfärgad svart, 
ljust askgrå och ljust rödgrå varieteter förekomma, men sådana 
äro sällsynta, HoLBOLL. 
Är talrikare på norra Island än på södra. På Grimsö häckar 
en otrolig mängd; i medlet av mars är fogeln i sommardrägt, 
närmar. sig då fogelbergen på Grimsö; i medlet av maj flyga de 
till berget och lägga ägg. Parar sig aldrig med Uria troile och 
håller sig för sig sjelv. De äro bestämdt skilda arter. De häc- 
Pa A 
FST 
URIA BRÖNNIGHL oo 
4 5 6 7 8 9 10 pb RAA ANGE fsk 13 
(63,3) 81,9 85,4 S3,7 86,6 84,6 84 83 81,4 81,4 
(40,8) 50 30,6 52,1 4.9,4 52,7 52 53,3 50,5 50,4 
22,5 31,9 34,8 3l,6 NE 31,9 32 SON 30,9 SR 
ib 1,64 1,69 1,6 Kro 1,6 1,6 1,56 1,61 1,62 
(2583) 4095 4321 4361 | 4278 4458 4868 4424 4111 4103 
16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 
T9,1 78,2 T4,T 74 74 T3,7 19,6 72,9 T2,4 72,8 
47,8 51,4 52,3 49,8 47 48,6 48 52,8 49,4 50 
SAS 26,8 22,4 24,2 27 25,1 25,6 20,1 20 22,8 
1,65 1,52 ra 1,49 1,56 105 1,53 EN å 1,45 
3781 4019 3907 3685 2478 3882 3533 3849 SOLA 3615 
kande individerna av hvartdera slaget hålla sig tillsamman, även 
om de häcka på samma berg. I slutet av febr. börja de gamla 
få brun framhals, i medlet av mars är sommardrägten fullständig. 
Lätet är ”errr', mera långdraget än hos U. troile, och hon skriker 
icke så mycket. Den $ bar fogeln redan Bill i näbbet till un- 
garna. Ungarna störta sig i slutet av juli eller början av aug. i 
vattnet, och derefter simma de gamla med dem på öppna havet. 
Ruggar vid sept. månads slut. Från medlet av okt. äro alla i 
ren vinterdrägt. Uppehåller sig under vintern flockvis vid Is- 
lands sydkust. Många flytta söderut över vintern. Häckar i 
mellersta delen av berget. Ungen i boet är lika med Billgriss- 
lans. Ägg tagas i slutet av maj; vid midsommar söker man åter 
efter ägg och de gamla foglarna; i medlet av juli tagas ungarna, 
dock sällan, emedan de äro så små. Vid sept. månads slut hava 
de vinterdrägt. Vid oväder under vintern söka de skydd i vi- 
karna, men frysa ofta fast i isen och tagas av rovdjur eller av 
folket. Komma de på land, der de ej se havet, förlora de fatt- 
ningen och låta sig gripas. Ungarna matas med Småsill. De 
gamla förtära mollusker och andra små vattendjur, ofta Oniscus 
arenarius, hvarav träcken får röd färg, FABER, 1824. Ytterligare 
säger FABER något senare, 1826, att fogeln är stannfogeli boreala 
