1028 NE — TOBISGRISSLA. URIA GRYLLE. ÅR 
vid öppna strömdrag, så att man vid månsken stundom kan skjuta 
mer än 40 st. i ett skott. 
Genom här ovan meddelade undersökningar torde vara vi- 
sadt, att Grönlands fogel är lika med vår, och att den icke en 
gång kan få namn av varietet. Till enahanda resultat har 
NCHLEGEL kommit vid undersökningar i museet i Leiden, der 
originalexemplar till U. Mandti finnes. 
På Island omtalas den av ÖLAFSEN, som säger, att man på 
Vestlandet ansåg det för en ond gerning att slå en gammal 
Teiste. Mouzr säger deremot senare, att den häckar, att man på 
flere ställen under hela vintern och våren förföljer den i små båtar 
och dödar den med ett 6—7 alnars långt kastspjut med 4 spet- 
sar och hullingar, hvilket mycket klandras. Både denna fogel 
och Ejdern var skyddad av lagen, Jönsbök kap. 57, FABER. 
Häckar på V. Island, TEILMANN, ävensom på en ö, 2 mil 
från Grimsö. Lever vid Island under hela året, FABER. Kom- 
mer dit i sommardrägt under medlet av mars. Får full drägt 
först i 4:de sommaren, utkläckningssommaren inberäknad. Häc- 
kar oftast i de lägre delarna av fogelbergen. Lägger ägg i bör- 
jan av juni. Ruvar 24 dygn; har små ungar mot slutet av juni, 
vuxna ep månad senare; mot slutet av juli fälla de dundrägten, 
och då första fjäderdrägten är utväxt, lemna de klipporna. I aug. 
simma ungarna i vikarna, och nu börja de gamla erhålla vinter- 
drägt, FaBErR. Ungarnas föda utgöres mest av Blennius gunellus. 
Uppehåller sig i havet omkring Island hela vintern. Är således 
på Island stannfogel, tar under vintern sin tillflykt till vikarna, 
FABER. På Drangey sällsynt, Krörer, 1856. 
På Färöarna finnes hon under hela året, är god att förtära, 
DzsEs, 1673. Häckar i stenrös på stranden utan att bygga bo. 
Är ej skygg; den gamla fogeln dödas sällan, men ungen, som är 
fet och välsmakande, tages, LAnpr, 1800. H. C. MöLLEr säger 
år 1862, att hon förr var mycket talrik, men att hon mycket av- 
tagit på de flesta ställen, till följd derav, att den är mycket spak 
och man icke längre tycker att det är synd att döda henne. Hon 
bor i stenrös, hålor och remnor i bergen, men gräver ej sjelv 
några hålor i jorden, såsom man sagt. Hon dyker väl och håller 
sig nära landet, hon kan emellan stenarna på bottnen fånga sin 
nästan uteslutande föda, Gunellus vulgaris Cuv. Ungarna komma 
till sjön i slutet av juli, och de kunna då slås med en åra. De 
förtäras gerna och anses för en läckerhet. Hon uppehåller sig 
om dagen långs åt kusterna. Om aftonen samla de sig i flockar, 
hvila på sjön i en eller annan lugn vik, när vädret är lugnt; 
men vid dåligt väder sova de på klippor långs kusterna. 
Martens beskriver fogeln i sommardrägt, ung och gammal. 
I magen hade han 'röda” krustacéer och små stenar. Köttet sma- 
kade godt, om fettet genom kokning aflägsnades och fogeln der- 
efter stektes i smör. Den första fogeln av denna art erhölls här 
den 3 på isen, senare sågs den talrikare. Omtalas härifrån av 
Puirrs, Parry m. fl. FABER säger, att U. grylle är på Spets- 
bergen talrikare än U. Mandti. Man är dock ense derom, att 
endast en art finnes på Spetsbergen. Erhållen vid Bell sound d. £ 
1858, enl. meddelande av EvrEnivs; vid Mossel bay i juni 1873. 
MALMGREN säger, att hon är allmän och att hon häckar i lodräta 
fogelberg ovanom stenrösen i samma region som Mergulus alle, 
lever av krustacéer och fisk. Träffades ofta och erhölls på N. 
kusten. Efter andra vintern får hon full sommardrägt och kan 
fortplanta sig. Senare säges det dock, att detta icke är så sä- 
kert, samt att hon häckar 50—200 fot över havet. Larus glaucus 
slukar ungarna, och kommer jemte Teisten tidigast vid första 
ljusningen om vintern. Vid Beeren Eiland ej allmän. På havet 
SN få 
JARRE Sar 
X 
