BERGHAMMAR. 
Agg. Ovata eller nästan elliptiska, ljust grönblå med kalk- 
avsättning. 
1. 1862, Färö, BENZON. 
2. 1865, Färö. Långsträckt; ojemna kalkavsättningar. 
3. 7 juni 1869, Orkney, DUNs. Långsträckt, ojemn kalkavsättning. 
4. 1867, Färö, ELLINGS. Abnormt; porer djupa, spridda, å spetsdelen 
1 långsgående fåror; ytan ojemn av små, spridda knölar; obetydlig kalkav- 
sättning. 
9. 3 maj 1881, Färö, H. C. Mörner. Blåhvitt, glänsande, finkornigt 
utan kalkavsättning. . 
6. 8 maj 1881, Färö, H. C. Mörner. Hvitt med skrovlig kalkavsätt- 
ning, smutsigt. 
| | 
MM 1 2 3 4 5 6 
Äggets längd........ ERRIN ARNE LA KE 76,4 84,5 034-18 SSE SR 80,9 
PIN OR SAO BG fe fer ert AA ER ET AR 51,3 50 44.6 50,9 50,6 | 48.7 
SYN INR 0 to fr eR ARS Åt VAR org) Ul AD RA 25,1 34,5 34,8 30,3 OM J22 
HI feducerade längt ..s..o.>i.se 1,49 1,69 1,78 1,59 1,62 1,66 | 
SÄNDER 2126 17 2125 SV Br AR AA MARS EA 3919 4225 3541 4133 4149 3940 | 
Ägg: T0—75X48—50, DEGLAND. 
Mycket sällsynt på Grönland, häckar icke, FABrRiciIUSs, 17530. 
N. Grönland ganska sällsynt, få gånger sedd på Davissundet, en 
gång driven död i land vid Godthaab; en erhållen från Egedes- 
minde och 1842 från Julianehaab, Horzorri. Tillfällig och säll- 
synt, REINHARDT. | 
Till storlek och fjäder är han 'som en Stork'. Finnes över- 
allt i Nordsjön och infinner sig vid sillfiske. Hjernan skattas 
högt. Fogeln har god syn, alldenstund han från en betydlig höjd 
störtar i vattnet, MARTENS, 1676. 
Förekommer på Island, oftast i sydlandet och tidigt på våren; 
följer Sillen, som förföljes av Torsken, hvadan fogeln anses av 
folket för god och lyckofogel, som alltid medför fiskunderrättelse. 
Man slår honom, då han sover på havet. Då han fiskar nära 
ren Le AT Weg RR Rn KAN "570 LJ I YN ÅR TIA ha I få im. SUNE Se ALA TORK EYE if 
ul, AN FART Fl ry SÅ Le RA sik Vy JRR a 1 Yles eg Take UTE. p 
NR . + 9 Yv q a + I » 4 wu) å Fr Ce all 
MIL 4 ” x Till le FA OVE 
J ve 
DYSPORUS BASSANUS. | 1143 
land på grundt vatten och störtar ned efter en fisk, bryter han 
stundom halsen av sig mot skäret och tages. Köttet smakar tran, 
men ätes. Häckar i synnerhet på Fugleskjer, 6 mil S. om Reyke- 
näs, och en av Vestmannaöarna vid S. Island, ÖLAFSEN, 1774. På 
Nordlandet stundom inne i fjordarna, folket väntar då svårt vä- 
der; han förföljes av Havsörnen, Monr, 1786. Häckar i stor 
mängd på nedersta delen av fogelskären vid ”Reikanes', TEiILMANN, 
1823. Häckar på en ö, 2 mil från Grimsö; på Grimsö få par. 
Vid N. Island mindre talrik än i S. trakterna derav. En del stan- 
nar över vintern vid Island, men de flesta söka sydligare trakter 
av det öppna havet. Häckar kolonivis på små skär och öar, på 
Fogelskären och Vestmannaöarna; kommer dit i slutet av april. 
Boet stort, bygdt av tång och alltid fuktigt. Tången, Fucus ve- 
siculosus, föres ända till 2 mil bortifrån, bäres 1 gapet. Sitt enda 
ägg lägger honan i medlet av maj; det är litet, blåhvitt med 
gulhvit skorpa; längre tid ruvadt blir det smutsigt, gulbrunt. 
Ungen, som är naken och liten, utkläckes i början av juli, dock 
så, att nykläckta och nästan fullvuxna ungar finnas samtidigt. 
I slutet av juli är han halvvuxen och har gult, hvitt dun. Lätet 
vid häckplatsen är 'orrr. Häckar på Skarfaklet och Suluskjer. 
Var på Vestmannaöarna så spak på boet, att Fager kunde taga 
med händerna så många han ville. Övervintrar. Kastas vid 
stark storm i land på Island, FABER. 
Erhållen 1604 på Färöarna av Höjer, Cruvsius. Fans endast på 
Myggenäsholm; folket hade derav årligen stor nytta, kallades av 
sjöfarande ”gentlemand', DzzEs, 1673. Störtdyker, men anskjuten 
kan han från simning dyka, GraB,. Kommer den 7, bortflyttar 
vid Mårtensdag, d. tt. Lägger ägg i medlet av sept; ungen får 
full drägt i 3:dje året, kallas till dess Gråsula. Gamla foglar 
tagas 1 april, innan de lagt ägg, under en mörk natt, medan de 
AR TS fa NN US ÖR SORT ESA SV RT RE NET 
- i 
ä 
LIP 
dd | nå 
(er +, 
VA 
NE 
i 
