PELEKAN. 
ForskiL, 1775. Båda de nämnda arterna finnas i Egypten, enl. 
en uppgift är P. crispus sällsyntare. Ses på Nilen i oerhördt 
Dock håller sig hvarje art för sig. Araberna fånga och 
äta dem, hvilket dock är muhamedanerna förbjudet, emedan då 
antal. 
man byggde Kaaba i Mekka, och vatten måste hämtas långt ifrån, 
gick reservoiren sönder, men Allah skickade då tusenden av 
Pelekaner, som i sina hakpåsar förde vatten till stället. [Jemför 
OsBEcK.] På de fångade tillstoppar man öronen, och ögonen ge- 
nomdragas med trådar, som man knyter tillsammans över huvudet. 
En djurskyddsförening skulle här hava vidsträckt fält för sin 
verksamhet, A. Brrumn, 1849. 
Europa. Är temligen allmän och på Nilen talrik; man ser den 
ofta på sandbankarna i floden, Tarzor. I Egypten och Nubien 
mellan nov. och jan. ensamma eller i stora flockar. I Nubien ej 
v. HEVvaLIN fann den endast få gånger i Delta 
ARTINORI Och LEITH Å DAMS säga, 
Infångas stundom för export till 
allmän, ADAMS. 
och en gång 1 Chartum i jan. 
att den är mycket talrik i Egypten, men P. crispus är den van- 
ligaste och mycket allmän, v. HzEevenis. Den $ 1868 sågs en 
fiock av P. crispus, som har hvit iris, SHELLEY. P. onocrotalus är 
mycket talrik på Nilen. Den 7? sågs vid Edfoo en flock på flere 
tusen flyga långs floden norrut; har iris karmosinröd, SHELLEY, 
1871. I S. Afrika en mindre form; P. mitratus, LICHTENSTEIN; 
Bryt ansåg, att i S. Afrika funnos 2 arter innefattade under 
namn av P. onocrotalus, DRESSER m. fl. NSCLATER anser, att de 
utgöra endast drägtolikheter. Levande exemplar funnos uti zool. 
trädgården i London, GURNET. 
I Kaspiska havet träffas Pelekaner i flock om 50—100 st., 
ÖLEARIUS. 
Omtalas från Indien, BLytE, JERDoN; regelbunden under kall 
väderlek, stundom i stora flockar, JErbon. I Indien förekomma 
PELECANUS ONOCROTALUS. 
1155 
SCHLEGEL ansåg, att Pelekanen från Ö. 
Asien, Kina, Formosa, Sumatra, Java även hör hit, men andra 
båda arterna, BLYTE. 
författare äro av olika mening. 
Tillfällig i Förenta staterna, DREssEr m. fl. 
Den hvita Pelekanen lever kolonivis på sjöar, floder och 
flodmynningar förnämligast i SÖ. Europa. Dess flygt är snabb, 
lätt och uthållande, men med långsamma vingslag eller seglande; 
höjer sig spiralformigt så högt, att den ej ser större ut än en 
Svala. Vid flyttning, ofta i stor flock, flyga de i sned linie, eller 
bilda 2 sådana linier en V-formig vinkel. Drar vid flygt huvudet 
tillbaka och lägger näbbet över krävan. OsBEcK omtalade 1757, 
att fogeln merendels i Afrika bor långt ifrån vatten, men bär 
sådant i hakpåsen och uppfyller dermed boet. Kamelen m. fl. 
djur dricka derav. — Då han simmar, flyter han lätt och med 
upplyftade vingar såsom Svanen. 
Lätet är starkt, "liknande Åsnans', även låter det som 'rö rö”. 
Födan utgöres huvudsakligen av levande fisk, som han sjelv 
fångar; oftast tager han av slägtet Cyprinus om 13—2 skålp., 
C. carpio om 3 skålp. Då han fiskat, kan han hava många 
fiskar i hakpåsen, alla äro riktade med huvudet bakåt, och kunna 
leva der en stund sedan de fångats, och man kan se fiskarnas 
rörelser. Om sättet hvarpå han fångar fisk är man ej enge, 
nämligen om han störtdyker eller icke. NAUMANN bestrider möj- 
ligheten derav. == Denna art har jag väl ej sett i fritt tillstånd, 
och i zoologiska trädgårdarna har han icke tillfälle eller behov 
av att anstränga sig dermed, men Pelekaner i Stilla oceanen har 
jag ofta sett störtdyka och uppkomna ur vattnet angripas av andra 
mindre havsfoglar, hvilka tvungit dem att åter lemna ifrån 
sig fiskarna. -— Denna art fiskar även på det sätt, att de ge- 
ATS TYA NN ÅL SN före EI 
| VG SR TA POUTT 
