1162 | HAVHÄST. FULMARUS GLACIALIS. 
tusental med åror eller båtshakar. Den sydligaste häckplatsen 
är några mil norr om Godhavn och vid Omanak. Ägget och 
fogeln under fortplantningstiden äro välsmakande. Vid S. Grön- 
lands kust endast under stark dimma. 
Allmän i N. delen av Baffins bay, följer fartyg till Kap 
Sabine på kusten av Grinnell land, 82 30' n. lat., d. & 1876 
träffades en, och en annan fans död få dagar senare på stranden 
2 eng. mil nordligare. Sedan sågs den ej förr än på återvägen 
1 Baffins bay i sept. 1876, FEiLDEN. 
Angående en mindre form, ”F. minor', säger KJERBÖLLING, 
att det hvita på bakryggen går mindre långt bakåt än hos den 
vanliga, manteln mer brungrå, handpennor med ljusa inkanter, 
vingens framkant och vingtäckare mörkare, allt tecken, som sy- 
nas mig beteckna olika årstider och ej arter. Åren 1853 och 
1857 ansåg REINHARDT den såsom en egen art. Förekom utan- 
för kusten under Fox” resa 1857 till Godhavn och utanför Kap 
Farewell och så långt norrut, som Fox' expedition gick, 
WALKER. 
Flygten liknar ”Morkullans”. Följer jemt fartygen i Atlan- 
tiska haven och simmar på vattenytan, men sätter sig ej på jemn 
is, derifrån den ej kan lyfta, GiLLETT. 
Häckar på en ö, 2 mil från Grimsö, FaABER. I aug. fångar 
man omkring 3—4,000 ungar. FErhållen d. & 1860, SCHLEGEL. 
Kommer i medlet av mars. Ägget lägges i medlet av maj, ruvas 
över 6 veckor. Ungen utkläckes under de första dagarna av 
juli, ligger 2 månader i boet, tills den i slutet av aug. är flygg. 
Den hördes pipa i ägget, sedan han hackat hål på skalet; har 
vid utkläckningen dun. På Vestmannaön togos 30,000 ungar om 
året, men antalet ökas ändock. I sept. lemnar den häckplatsen 
och uppehåller sig om vintern på havet. Nykläckta ungar tagna 
d. i och ? 1821. Dunet mistes först på vingarna, sist å under- 
livet. Kastas i land vid stark storm, FABER. | 
HöJseEr omtalade från Färöarna, att fiskare, då de sågo fogeln, 
ryste och skyndade hem, Crusivs. Omnämnes härifrån av FABEE 
1824. Började för 10 år sen, säger J. WornrEy år 1850, att bo- 
sätta sig här för första gången. År 1862 säger H. C. MöULLER, att 
intill för omkring 16 år sedan var fogeln så godt som okänd 
här, endast en och annan drevs stundom i land, men sistnämnda 
år häckade den i temlig och jemt tilltagande mängd på 3 ställen 
å öarna och skaffade sig nya häckplatser, såsom på Myggens- 
holm, der den tar bon från Sulan, och på Troldhoved. Håller 
sig både vinter och sommar på havet, 10—20 mil från land. 
Lägger sitt ägg i medlet av maj eller senare. Hela fogeln och 
fjädern lukta tran och användas icke här förr än under senare 
tid, då man börjat taga ungarna. Häckar på Dimon, KOoLTHOFrF, 
NORDENSKIÖLD, 1885. År 1862 erhölls en gammal hane, d. H' 1872, 
en ung i dundrägt d. +, enl. meddel. av EuvrEnivs. Deras läte 
låter på långt håll som Grodornas. De sågos först vid 62—63 
n. br. och följde skeppet till Spetsbergen och till 79 —80". Soppa 
koktes på bröstet, som var köttrikt. Häckar på de yttersta hol- 
marna av Spetsbergen, der en ö efter dem heter Mallemocken- 
eiland. Å en fogel fans ruvfläck d. 3, MaArtENs, 1759. Även 
träffad på kusten av PHiprs, 1774. Går till 827 n. br., PARRY. 
Iakttogs vid V. Spetsbergen på en dödad Sjel, EVANS, STURGE, 
1859. Efter ett dygns resa från Finmarkens skär, eHer mellan 
d. 7 och 7, sågos de med utbredda, orörliga vingar glida lätt 
över det av storm upprörda havet. Antalet tilltager norrut. De 
förtärde späck och, enligt A. v. Gozs, även Limacina arctica. 
Häckar på Spetsbergen, på norra sidan av Brandywine-bay, 80” 
24' n. lat., talrikt i ett fogelberg. De innehade zonen närmast 
