Institució Catalana d'Historia Natural IOT' 



Notes bibliogràfiques 



El caballo moruno. A. Cabrera. Memorias de la Real Sociedad Espa- 

 nola de Historia Natural. Tom. XII, 120 pag. 41 fig. Madrid 1921.- El lli- 

 bre del senyor Cabrera és un estudi de les poblacions cavallines del Nord 

 d'Africa, especialment del Marroc. 



L'obra està repartida en IX capítols. L'Autor ha estudiat in situ el ca- 

 vall moresc. La tesi de 1' A. és que el cavall del Marroc és autòcton; 

 que té propietats excel•lents per a cavall de sella; que ha contribuït a la 

 formació d'altres races ben reputades i finalment, que millorada la pobla- 

 ció indígena, Espanya podria extreure'n sementals per a millorar la pro- 

 ducció cavallina peninsular. En apoi de la seva tesi TA. utilitza una vas- 

 tíssima erudició. 



Les conclusions que presenta 1' A. les considerem ajustades a un bon 

 criteri zootècnic i escepte la última, de la que caldria suprimir el creua- 

 ment amb el cavall araba, les trobem, repetim, molt ben encertades. 



Si l'orientació zootècnica és bona, i abundant l'erudició, no es pot dir 

 el mateix dels arguments raciològics (etnològics) que l'A. emplea en el 

 transcurs del llibre, la qual cosa passem a anotar. 



L'A. pensa que els progenitors dels cavalls domèstics provenen de 

 quatre espècies Observem que, escepte Sanson els demés zootècnics han 

 considerat que existia una sola espècie cavallina. L'A. no diu pas on co- 

 mença l'espècie i on acaba la raça, mentres que per a els zootècnics 

 aquestes dues categories enclouen conceptes distinctius. 



En descriurer les espècies, els caràcters de què es serveix l'A. no 

 són, precisament, els més subjectes a immutabilitat. L'A. posa en primer 

 lloc el volum, el nombre de vèrtebres llombars, les castanyes, la forma de 

 la cara, el perfil (no el del crani sinó el de la cara) i finalment el pelatge. 

 De tots aquests caràcters un sol és permanent, i aquest que és el perfil, 

 l'A. el fa constar alguna vegada en forma indecissa, com si es tractés 

 d'un caràcter racial secundari. 



En els animals domèstics els caràcters menys subjectes a variació són 

 el perfil o el tipus cefàlic. Tots els demés caràcters són modificables en 

 gran escala. Així respecte al volum, la raça llanera merina, per exem- 

 ple ofereix el fet de que els marrans estrangers d'aquesta raça pesen tres 

 vegades més que els espanyols. No obstant la fisonomia, la silueta, conti- 

 nua essent la mateixa. 



Qui ha vist un poney de les illes Shetland i un cavall bretó dirà que 



