Institució Catalana d'Historia Natural 109 



blació cavallina de Catalunya de vint anys ençà es sel'lecciona totalment a 

 Talatzà. Dir, que tal o qual raça de cavalls devia tenir un pelatge fosc o 

 clar equival a parlar en hipòtesi. La prehistòria no il•lustra sobres aquest 

 fet. Els fenòmens hereditaris estudiats són molt lluny de poguer formular 

 una afirmació categòrica en aquest sentit. Es poden produir sí, disloca- 

 cions, reversions, però les últimes que es provoquin poden no correspon- 

 dre al color del pel dels individus de la raça o espècie primitiva, és a dir, 

 dels fenòmens hereditaris provocats o naturalment aparescuts no és pot 

 afirmar en Testat actual de la ciència, que els tinguts per més atàvics co- 

 rresponguin pel color del pelatge al pelatge primitiu. 



L'A. en referir-se a les restes cavallines del quaternari del nord de 

 la Península, des de Astúries a Catalunya, diu, que es poden distingir 

 dues espècies pel tamany i pels caràcters dentaris. Els caràcters denta- 

 ris, particularment els dels queixals, no serveixen per a la diagnosi de ra- 

 ces ni de certes espècies del genre eqiius. En més de una ocasió, hem 

 afirmat o cregut demostrar que els caràcters dels queixals en l'espècie 

 cavallina eren d'ordre particular, que per ells sols, com han fet molts au- 

 tors, no es podia diagnosticar una raça ni sisquera assegurar que perta- 

 nyien a l'espècie cavallina o a l'espècie "sinal. 



L'obra del Sr. Cabrera és primordialment un estudi de raciologia i 

 cosu paradoxal, està mancat de base de classificació. Precisament, l'A,, ci- 

 ta repetides vegades a Sanson, el zootècnic, potser, més genial que ha 

 existit, per a contradir-lo i això en termes tan categòrics com «les teories 

 de Sanson sobres la diferenciació de races, teories desprovistes de una 

 veritable base científica, són considerades com una senzilla curiositat ta- 

 xonòmica. » Les bases de classificació de Sanson comprenen tres ele- 

 ments: tipus cefàiic; conexions dels ossos de la calavera, i fórmula verte- 

 bral. L'últim d'aquests elements, ja s'ha vist com l'autor se l'apropiava i 

 en quant al primer, la part vulnerable que, per segons quins autors tenia, 

 en aquestes mateixes planes, fou, per nosaltres posat a cobert. 



En canvi l'autor s'enamora de classificacions restringides, com són les 

 d'Eward o les del professor suís Duerst, en les que, la primera per 

 exemple, un hom no sab on col•locar el cavall percheró, Taraba i el friso, 

 per no citar-ne més. La influència d'aquests i parescuts autors determina, 

 potser, al Sr. Cabrera a formular una nova classificació cavallina, en la 

 qual tampoc sabríem on enquadrar les races totes de perfil recte, la ra- 

 ça belga, bretona (gran), la Shire i el que és curiós ni la raça africana, 

 ni la dongolawi, ni la població cavallina andalusa de perfil convex. 



L'origen de les races cavallines solament pot manifestar-se de dues 

 maneres: pel descobriment de calaveres o per la glíptica. Mes sobres el 

 particular, temps enrera i dedicarem un treball i això ens priva d'insistir. 

 Però no podem passar de llarg la qualificació d'innocència als autors que 

 b^sen una diagnosi racial en figures del art quaternari. L'A. en apoi de 



