110 Institijció Catalana d'Historia Natural 



l'afirmació que s'acaba de dir, afegeix que «si no sempre és fàcil reconèi- 

 xer en els cavalls vius la raça a la qual pertanyen, i per a distingir l'es- 

 pècie en els esquelets dels équids actuals s'ha de recórrer a minucioses 

 comparacions i mides icóm s'apreciaran els caràcters distinctius en repre- 

 sentacions tosques i amb freqüència estilitzades en alt grau?» 



Amb aquestes poques línies es revel'la tot el nervi del treball que 

 critiquem. Cada any tenim ocasió de comprovar en els nostres alumnes 

 que, mentre tracten d'apendre solament pels llibres la diferenciació racial 

 aquesta els és una cosa dificilíssima, confusa. En canvi, al cap de quRtre 

 o cinc liiçons pràctiques, la diagnoci racial la practiquen a Tinstant. Ni en 

 viu, ni en mort té res d'extraordinari la coneixensa de races, com tampoc 

 ofereix cap dificultat diagnosticar per medi de una bona il•lustració. Na- 

 turalment, que si la pintura, gravat, etc, està mal feta llavors, el que hi 

 hauria a apreciar en tot cas, fora el grau de la tècnica de l'artista, però 

 no la traducció real de la cosa artísticament expressada. Els dibuixos ben 

 fets, malgrat siguin del paleolític serveixen per a la diagnoci racial. 



L'A. en tractar la raça moriina objecte del llibre que ha escrit, im- 

 buit de les classificacions més amunt criticades i potser també per manca 

 de pràctica racíològica cau en una equivocació lamentable, afirmant que 

 VEquiis caballiis africanus,úe Sanson,no és el cavall del Marroc, el tipus 

 que l'A. anomena monino. No hi ha més que veure les figures 2, 3, 4, 7, 8, 

 9 i 19 per a demostrar que aquestes figures corresponen a la descripció 

 del cavall africà de Sanson. 



Però el senyor Cabrera te raó al dir que el cavall dongolawi no és 

 pròpiament el cavall africà, és a dir, el cavall de Dongola seria un tipus 

 diferent del descrit per Sansón amb el nom d'Eguus caballus africaniis. 



En veritat no ens expliquem com l'A. ha pogut escriure un llarg tre- 

 ball com el que critiquem, essent la descripcció de l'^". cab. africanus, de 

 Sanson, de una presició i claretat exemplars. L'A. empro considera a Mr. 

 Diffloth com un gran zootècnic, quan no és altra cosa que un redactor 

 científic. Els zootècnics sabem perfectament d'on procedeixen els mate- 

 rials de que s'ha servit Diffloth per a bastir les seves obres. 



No obstant i el que s'acaba de dir, les lletres castellanes han rebut 

 amb El caballo moriino la primera obra substanciosament zootècnica, puix 

 que fins ara, semblava que la zootècnica en ésser tractada en castellà es- 

 tava reservada a escribens força menys traçuts que aquell magnífic 

 redactor que es diu Difflotf.— M. Rossell i Vila. 



Hoyt S. Gale-Potash deposits in Spain.—Bulletin 715-A— United Sta- 

 tes Qeological Survey. 16 pag. 3 lam. i 3 f gures. Washington 1920. — Es 

 aquest treball un resum de les publicacions dels enginyers de l'Institut 

 Geològic d'Espanya, que palesa altra volta l'interès científic àdhuc que 

 industrial que tenen pobles estrangers de la riquesa que no sabem nosal- 

 tres preuar com són els dipòsits potàsics de Súria. El resum del seu coti- 



