Institució Catalana d'Historia Natural 37 



nathusii deu ésser la mateixa que la de P. pipistrellus (Schrb.) malgrat 

 no ésser trobat a la Península Ibèrica fins a les hores més que a Madrid, 

 EI Escorial i a Mafra en Portugal. També comprova que aquesta espècie 

 passa l'hivern a Europa, quan menys en sa part meridional i per tant no 

 és espècie migratòria. 



F^ectificació necesària.— El mateix membre manifesta que en el núme- 

 ro d'octubre del pròxim passat any i en la Secció de «Comunicacions ver- 

 bals», amb el títol Un bonic insectivor de Núria es diu que el P. de Bar- 

 NOLA va trobar el dia 2 de setembre en la font del Bisbe Belloch, un ani- 

 maló que és sens dubte Microtus (Chionimys) nivalis aquitanicus Mill. 

 Habent comunicat dit exemplar R. P. de Barnola, S. J., s'ha pogut estu- 

 diar en el Laboratori de Mastologia i Anatomia comparada del Museu de 

 Ciències Naturals, resultant ésser verament un insectivor, Neomys fo- 

 diens (Schrb.). propi de la fauna pirenenca, doncs els únics exemplars 

 autèntics de Catalunya estudiats fins ara en el susdit Laboratori son de 

 Pobla de Segur i del estany ae Montcortés, (Lleyda) Microtus (Chiono- 

 mys) nivalis aquitanus Mill. i no aquitanicus, que es un rossegador, es 

 mes característic de la fauna pirenenca i pot trobar-se a Núria i tal volta 

 el Sr. Masferrer i Rierola l'hi havia trobat; Cabrera Latorra el cita dels 

 Pireneus d'Aragó, Osca i el comunicant l'ha trobat a la Renclusa de la 

 Maladetta. 



EI Cysticercus Pisiformis Zeder.— El P. Barnola fa circular entre 

 els present un frasquet que conté tot un plec arraimat de quistes (hidà- 

 tits) trovats al obrir un conill, criat en domesticitat, entrellaçats als plecs 

 mesentèrics entremig de les nanses del intestí prim. Mirats al microscopi 

 binocular mostren certa transparència, amb la part central d'un blanc de 

 llet, son brillants i presenten exteriorment una estructura d'apariència fi- 

 brosa. Tot induia a creure que's tractava d'un cuc endoparàsit. Compri- 

 mits amb força els dits quistes (eren molt resistents) entre dos porta - ob- 

 jectes, i mirats amb regular augment, hom hi descobrí el embrió d'una 

 Taenia, en el estat de cisticerc; presentant en el cap nombrosos ganchets, 

 cuatre ventoses, seguit d'uns once anells, i el reste enrodonit. Pel con- 

 junt de caràcters i per la víctima que'l hostejaba es veu tractar-se del 

 Cysticercus pisiformis Zeder. El nom específic ve de la seva forma i di- 

 mensions, encara que aquestes arriven a variar entre la d'un grà de mill 

 fins la d'un pèsol. En aital estat larvari es trova adherit al intestí prim i 

 mesenteri de la llebre i del conill, sigui de bosc. sigui casolà; on resta en 

 estacionari en son creiximent fins que siguin devorats per un gos o bé per 

 un llop. Aleshores passen a l'estat perfecte, desentrrotllan-se els anells 

 estròbils, que formen una cinta, (taenia), cual llargària varia entre 50 i 

 150 cm. (hi ha autor que la fa arribar fin a 200). Cada estròbil te son mar- 

 ge posterior sensiblement més llarg, que no pas el anterior, çò que dona 

 al conjunt un aspecte típic, d'on hom derivà el nom específic: Taenia se- 



