64 Institució Catalana d'Historia Natural 



Alçament de la serralada pirenenca i l'enfondrament 



del Vallès 



per 

 Jacinto Elías 



Gairebé la totalitat dels geòlecs fan datar el principal, sinó darrer, 

 alçament dels Pireneus del final del període eocènic. Aquesta opinió la 

 fonamenten en el fet de que els pics de Bassegoda (1343 metres) i el del 

 Cadí (2603) a Catalunya(l), i el Mont Perdut (3352) a l'Alt Aragó (2), es- 

 tan coronats per dipòsits de roques nummulítiques, essent aixís que en 

 cap lloc dels Pireneus s'hi troben dipòsits oligocènics ni miocènics. Si, 

 doncs, els cims esmentats, durant el període nummulític, estaven coberts 

 pel mar, i en començar el període oligocènic havien ja eixit del fons de 

 Taigua, no hi ha pas dubte que l'alçament de la serralada pirenenca tin- 

 gué lloc en acabar 'el període eocènic i començar l'oligocènic. L'argument 

 aquest, sembla concloent i irrefutable. 



Però si en lloc de tractar de l'època del alçament ens volem donar 

 compte de la manera com es produí, ja no semblen tan fortes les raons 

 que es donen per a explicar-la. Perquè si bé és cert que la premsada vin- 

 guda de l 'Àfrica originà un o més plecs anticlinals a la serralada pirenen- 

 ca, acabant-la de treure del fons del mar, no és pas segur que aquesta 

 premsada es dirigís de S. a N., com es creu sinó més bé de S. E. a N. W. 



Els que sostenen aquella opinió diuen que durant el període eocènic 

 els rius de mitjorn venien de S. a N., sens que en apoi en presentin cap 

 exemple. En canvi, per les observacions que des de temps vinc fent en el 

 Vallés, he trobat indicis que em permeten creure que els rius portaven 

 aleshores una direcció de S. E. a N. W. Veus-en-aquí un cas^ que dupto 

 l'hagi observat cap dels geòlegs. En el sector de terrenys eocènics com- 

 près entre les dues serres que des de Coll Cardús es dirigeixen, una de 

 E. S. E. a W. N. W. devés la casa del Buixadell (terme de Vacarisses) i 

 l'altre de S. a N. envers l'Ubac, s'hi troben escampats fragments de pu- 

 dinga quarçosa (pinyoienc blanc), uns encastats en el conglomerat i altres 



{ 1 ) Alnieha. —Deseripción geològica y gènesis de la Plana de Vich, pi. 1 46. 

 (2) LAPPARENT.- Traiíé de Géologie, 2.* edició, pi. 1416.— El P. FAURA I SAN§ l'atri' 

 ^uçix al Maçstrichià, 



