66 Institució Catalana d'Historia Natural 



envers el Llac Oligocènic de l'interior del Principat. Això fou causa de 

 que, si abans les corrents continentals portaven poca empenta, després de 

 l'alçament corregueren furientes, arrossegant la gran munió de palets cre- 

 tàcics i altres roques, que, formant cordons litorals a les vores del llac, 

 es transformaren amb el temps en els conglomerats oligocènics coneguts 

 amb el nom de pudinga de Palassoii. 



Durant el període oligocènic degué continuar la premsada en el ma- 

 teix sentit, formant un nou plec acticlinal orientat de S. W., a N. E., que 

 no sols afectava al continent mediterrani sinó que alcançava al Vallès i al 

 Montserrat, i que en trencar-se a les darreries del mateix període produí 

 l'esfrondrament no sols del esmentat continent mediterrani sinó també el 

 de les comarques del Vallès i Penedès. Tant Forientació general de S. W. 

 a N. E. que presenten els dipòsits de conglomerats oligocènics a les se- 

 rres del Montsant (província de Tarragona), del Montserrat al Sant Llo- 

 rens i Lluçanès (província de Barcelona), com les fractures que van del 

 Montserrat al Montseny i a la llarga de la costa mediterrània, demostren 

 palesament que la premsada, durant el període oligocènic, venia també de 

 S. E. a N. W. com abans. Si aquesta premsada s'hagués dirigit de S. a 

 N., l'arrenglerament de dits conglomerats, el mateix que les trencadures 

 dels terrenys, s'haurien efectuat de ponent envers llevant, i no de S. W. 

 aN. E. 



Després d'aquest trastorn esdevingut al començ de l'Aquitanià, va se- 

 guir una llarga temporada de relatiu repòs, fins que en arribar a les da- 

 rreries de THelvecià, les energies orogèniques reprengueren llur tasca, 

 iniciant altra volta nous plecs anticlinals en el mateix sentit d'abans, o si- 

 gui de S. W. a N. E. Les batzegades de S. E. a N. W. continuaren durant 

 el Tortonià, inclinant de mica en mica els terrenys amb buçament N. W. 

 Aixís ho posen de manifest les inclinacions en aquest sentit que presenten 

 els bancs aquitanians de ponent de can Balasc (Rubí) i els dels marge; de 

 la carretera de Terrassa a un i a dos kilòmetres al nord de Martorell; els 

 helvecians del Montjuich, del nord de Castellbisbal enfront de can Costa, 

 i part d'avall de can Santojini, al marge de ponent de la carretera de 

 Martorell. Els tortonians, essent els últims que es dipositaven, les pre- 

 senten poc marcades, per no haver rebut tantes batzegades com els ante- 

 riors (1). 



En acabar el Tortonià, havent arribat els plecs anticlinals a la màxi- 

 ma tivantor, es produí un nou trastorn, que si per un cantó deixà alçat al 



(1) Els bancs eocènics (Montserrat, Roure del Vení, Sant Salvadó de les Espa- 

 ses i Coll Cardús) en general solen ésser els que presenten inclinacions més marca- 

 des amb buçament N. W. per haver estat subjectes a totes les premsades dels pe- 

 ríodes eocènic i oligocènic i a les dels pisos helvecià i tortonià; mentre que els 

 bancs del tortonià (cantó de llevant de càn Canyadell) solen ésser els menys incli- 

 p^ts en aquest sentit per haver rebut tan sols les premsades postornianes. 



