Institució Catalana d'Historia Natural 135 



2000-2200 m. s / m . Zariquiey!— Exemplars iguals als del Pireneu 

 gironí. No és escàs. Jo no el coneixia de la província de Lleyda, 

 sembla que junt amb costulas Géhi.n, un ' altra varietat d'escultu- 

 ra és la raça _.e Carlit a Andorra (De Lapouge). 



{Megodontus Sol.) 



C. violaceus gerundensis Born.— Societas Entomològica. Vol. XXXI, 

 n.° 2, p. 5-6.— Girona: Cerdanya catal.,16.X.17. G.a Sennen!; Co- 

 llastre, 14.VII.19. G.a Benet!; entorns d'Olot, 10.VII.17. C. Gela- 

 bert!; Hostalets de Bas. Id!; Setcases, 12.VIII.19. Codina!— Tots 

 els exemplars examinats, i ells són nombrosos, són com els de 

 Setcases sobre els quins descrigué Born la forma gerundensis 

 amb üna nombrosa sèrie d'uns quaranta exemplars a la vista d'a- 

 questa última procedència que jo li trametí. Aquesta nova formo- 

 sa forma de violaceus, geogràfica i morfològicament, és segons 

 Born la forma de pas de Mülleri a fulgens o millor, segons jo de- 

 mostraré després, la de pseudomülleri n. f. a fulgens, Es a l'en- 

 sems una petita forma d'altura, els exemplars que han servit de 

 tipus són d'uns 1270 m. d'altitut s / m . i de tamany si fa no fa com 

 el fulgens, si bé alguns exemplars el sobrepujen (22-28 mm.) El 

 vestit és però més semblant al dels més grossos pseudomülleri 

 n. f., els èlitres molt convexes, cilíndrics, carines llises i fortes, 

 cosselet àdhuc en alguns casos estret en avant ancque no tant 

 com en pseudomülleri n. f. ordinàriament però quasi quadrat com 

 en fulgens. Es tant formosa com variable la color d'aquesta bo- 

 nica forma. Diu Born que dels 40 exemplars examinats, una mei- 

 tat tenien la superfície superior d'un verd més o menys viu, no 

 verd daurat sinó verd bronzejat. Els ràfecs o vores dels èlitres 

 d'aquests exemplars relluen d'un viu or roigenc fins enterament 

 roig púrpura i l'ampla vora del tòrax, i sovint àdhuc tot el cosse- 

 let, té la mateixa color purpúrea que nosaltres veiem adés en 

 V pseudomülleri n. f. àdès en Mülleri. Molts exemplars tenen la 

 superfície superior de color d'aram i en alguns casos quasi de co- 

 lor de llautó, però en aquests casos no tenen la vora groga d'or 

 com aurichalceus sinó de color purpúrea com Mülleri o pseudo- 

 mülleri. Molts exemplars relluen roig púrpura, però més obscur 

 que pseudomülleri n. f. i un puc menys que Mülleri; les vores 

 del tòrax i la dels èlitres són aleshores d'un púrpura ardent. Els 

 menys dels exemplars són d'un negre blavenc amb els ràfecs dels 

 èlitres verdosos, com succeeix en exemplars pareguis de fulgens. 

 — (Lam. V. fig. 3).— Molts d'aquests exemplars són els quins han 

 figurat en les nostres col•leccions i catàlegs regionals amb el nom 



