140 Institució Catalana d'Historia Natural 



treitbar) del catenulatus solidus a les races del latus. Aques- 

 ta és la opinió de P. Born. 



D.: Lapouge— MiscellaneaEntomologica,vol.XXIV,30rnail916, 

 p.83-4— descriu pel seu compte el C. problematicus Xaxarsi com a 

 forma remarcable del massiu del Montseny, semblant-se més a 

 Yoccitanus i al solidus, però molt caracteritzat pel cap més gros, 

 el pronot molt més amplament vorejat, les vores més doblegades, 

 sobretot posteriorment, que la majoria dels latus,e\s angles ante- 

 riors més arrodonits, més separats del cap, els posteriors més 

 grans, més arrodonits, doblegats cap a fora, el dessobre més fe- 

 blement puntejat, brillant, els élitres més curts, arrodonits poste- 

 riorment, els solcs abdominals molt marcats. L'escultura dels éli- 

 tres és la mateixa (solidus, occit anus), però les carines són més 

 llises i les estries més netament puntejades, tot ell brillant. En 

 certs exemplars, sobre tot ÇÇ els élitres són encara més amples, 

 les carines més primes, les estries més eixamplades sembrades 

 d'asperitats i de granulacions a voltes reunides en carines qua- 

 ternàries rudimentàries. Per la seva fàcies, aquests exemplars 

 s'assemblen més bé al latus que al Cunii, quins élitres són menys 

 curts i menys ovoides, però no tenen les quaternàries tant desen- 

 rotllades. Manifesta de Lapouge que la descripció de Born en 1. c. 

 és bona però que no sabria com subscriure sens una explicació 

 complementària a la conclusió que l'acaba. Aquesta conclusió no 

 li sembla pas tant «unbestreitbar» com això. De Lapouge havia 

 pensat molt temps com Born, que les races de problematicus 

 (—catenulatus) dels Pireneus espanyols es fonien més al Sud 

 amb les del latus, o millor del lusitanicus, nom més antic del 

 grup espanyol. De Lapouge n'està menys segur després que ha 

 vist, precisament, la sèrie de Centelles i els catalonicus trame- 

 sos pel Sr. Mas de Xaxars i per mi. Ell troba a Catalunya un pro- 

 digiós complexe de formes incoherents, més o menys relligades a 

 les formes pirenenques, amb cap un poc gros i desproveit d'es- 

 tries juxtaoculars. D'aquestes formes les unes tenen qua- 

 ternàries més o menys indicades, com el Xaxarsi del Mont- 

 seny i de Centelles, el Cunii de Roses, el Bepmalei de Os- 

 ca, el trabuccarius del sud de les Alberes, els demés no. Ell ma- 

 nifesta que ha vist de Barcelona (col•lecció del Monestir de Mont- 

 serrat), un problematicus idèntic a una de les formes de la Vall 

 d'Aran (jugicola, planiusculus), i de Olot un altra forma molt 

 veïna d'andorranus. Inversament, entre els catalonicus de la 

 costa al Nord de Barcelona n'hi ha que tenen les quaternàries 

 molt febles. EI Xaxarsi i encara més el trabuccarius, tenen la 



