160 Institució Catalana d'Historia Natural 



Notes monogràfiques de les garrigues litorals ponentines 



Ulldecona 



Ulldecona, banda enllà de l'Ebre, cap als confins de Catalunya, està 

 en una ampla vall tota conreada, plena de vinyes, oliveres i garrofers; té 

 poca aigua superficial, solament un petit raguerol, (el riu Cènia que passa 

 vora seu és tot sec a Festiu) però amb aigua profunda abondant i moltes 

 cènies. La vall és orientada de NE a SW; banda del mar, que és a una 

 hora, hi ha la Serra de Montsià o el Montsià tot simplement, com diuen 

 allí, i a la banda oposada, altra serra més baixa, la Serra de l'Ermita de 

 la Pietat. Ambdues serres, són calisses, aspres i seques; dels boscos pri- 

 mitiusj si n'hi hagueren, no'n queda ni rastre. El meu guia després d'un 

 dia sencer de caminar, no va poder-me ensenyar ni un Pi; únicament allà 

 cap al terme de la serra de Montsià, banda de l'Ebre, hem vist unes 

 quantes Alzines. Hi ha no obstant, al Montsià, la Font del Pi, com hi ha 

 la Font del Teix; vora aquesta darrera, que és a l'obaga, part amunt de 

 la serra, encara hi hem vist uns peus miserables de Teix. Però, ço que 

 ho pobla tot és la Garriga litoral, amb Chamcerops, que arriba fins dalt 

 de tot de la serra, a més de 700 metres, més o menys pura segons l'expo- 

 sició. Per la banda nord del Montsià comença de trobar-se Boix, des de 

 mitja muntanya i amb ell, però molt escampades, qualques formes monta- 

 nes o submontanes: Taxiis bacata, Potentilla caulescens, Campanula 

 affinis raça Beliranii, Anthyllis montana, Acer campestre, etc, etc. 

 Però, la dita, que hem oït a Ulldecona. «Lo que no hi ha al Montsià no hi 

 ha als Ports», per a indicar la riquesa que té de plantes de muntanya, 

 és d'un comarcalisme exagerat i falsa del tot. Són formes curioses d'a- 

 questa Serra, la Centaurea linifoUa raça Caballeroi \ la Trichera rupico- 

 la, ambdues cespitoses, d'un posat tot especial, que viuen des de la base 

 al cim del Montsià. Falta e\ Juniperiis communis, mentre abonden els al- 

 tres dos, /. phoenicea i /. Oxycedriis. 



Heus aquí la composició florística de les garrigues d'Ulldecona: 



Serra de la Pietat, sobre roques calisses: 

 Quercus coccifera (^) 



Pistacia Lentisciis Rosmarimis officialis 



Globularía Alypum Aphyllanthes monspeliensis 



Brachypodiíim ramosum Chamcerops hiimilis 



Eriça multiflora Bupleurum fniticescens 



(1) Els elements constitutius de les associacions que esmentem aquí. van disposats per 

 ordre de major a menor abondància; així. el primer Quercus coccifera, Pistaeia Lentiscus 

 el segon, Rosmarinus officinalis el tercer, etc; quan encara hi és fem presidir l'associació * 

 pel Pi blanc o l'Al?ina, sense voler tenir en compte llur abondància. 



