Institució Catalana d'Historia Natural 165 



A claps, l'Espart devé l'espècie dominant en aquesta associació; en 

 altres llocs, com banda ençà de Coll Balaguer, és el Brachypodiíim ra- 

 mosum l'espècie més abondant, i la garriga pren una fàcies característica. 

 En aquestes garrigues hi ha també Cistus albidus, C. salviifoliíis i C, 

 monspeliensis, i molt rar, C. ladaniferiis. El primer devé escàs a migjorn 

 del Coll Balaguer. Tenint en compte totes les dades recollides, tant a la 

 Plana de St. Jordi, com a Hospitalet, les garrigues aquelles poden sinte- 

 titzar-se així: (') 



Pinus halepensis 

 (escàs i escampat) 



Chamoerops hiimilis Quercus coccifera 



Brachy pòdium ramosiim Rosmarinus officinalis 



Eriça multiflora Globiilaria Alypum 



Cistus Libanotis Anthyllis cytisoides 



Th^mus vulgaris Pistacia Lentiscus 



Aphi'llantes monspeliensis Juniperus Oa•ycedrus 



Rliamnus lycioides Fumana glutinosa 



Dorycnium siiffruticosum Andropogon hirtum 



Aquesta garriga, puja per la falda meridional de la Serra de Vande- 

 llòs, i cap a 500 m., a La Portella, per exemple, és així: 



Quercus coccifera Brachypodium ramosum 



Eriça multiflora Cistus salviifolius 



funiperus Oxycedrus Thymus vulgaris 



Rosmarinus officinalis Aphyllanthes monspeliensis 



Cistus albidus . Asphodelus cerasifer 



En aquesta garriga encara hi ha Chamcerops, fins a 525 m., però es- 

 càs, i Anagallis colliria, també poc abondant. Així que, a la mateixa alti- 

 tud, la exposició devé septentrional, comença una vegetació submontana, 

 amb Globularia nana, Anthyllis montana, Polygala calcarea, Geum sil- 

 vaticum, Ranunculus gramineus, Viola Willkommii, etc. 



Baix la plana, grans extensions de garriga, son cultivades. Un dels 

 cultius més típics és el dels garrofers. Qualques garroferars han estat 

 abandonats, i la garriga invadeix de nou les antigues posessions. L'espè- 

 cie que s'introdueix amb més poixansa és el Romer, després segueixen, 

 Cistus Libanotis, Globularia Alypum, Dorycnium suffruticosum, Pistacia 

 Lentiscus, Heliantliemum racemosum,... Hi manquen les gramínies. 



(1) Cf. Font, Quer La Macrochioa lenacissima íL.) Kunthc/J Catalufta, 1917. 



