Institució Catalana d'Historia Natural 



195 



En Cadevall ha mort! 



Podria fer aquí una ressenya minuciosa de 

 tota la vida científica d'En Cadevall. Però, 

 sabedor de que altri ho farà de manera acu- 

 rada, vull referir sobre la tomba del mestre 

 que ens acaba de deixar, uns quants records 

 de la seva vida en aquests darrers anys, els 

 més dolorosos, els més tràgics. La Institució, 

 coneix de sobra, per altra banda, la labor 

 científica d'En Cadevall per a que calgui re- 

 cordar-la aquí, com no sia per a aquell tre- 

 ball de registre acurat que altri farà. En can- 

 vi, m'és ben agradós parlar-ne així, per a 

 guardar aquest record en nostres planes. 



Quan vaig conèixer a En Cadevall, era ja, indiscutiblement la primera 

 autoritat botànica de Catalunya. En Llenas, a qui hauré d'agraïr tota la 

 vida la meva iniciació en l'estudi de les plantes, m'havia parlat moltes 

 vegades de la conveniència d^acompanyar a Cadevall en alguna de ses 

 excursions, per a gaudir de les seves meritíssimes ensenyances. En Lle- 

 nas fou també qui m'ensenyà el goig de les noves troballes, dels descobri- 

 ments a Catalunya de plantes noves, i, em guià pel camí de les consultes 

 al savi mestre, per a resoldre les qüestions dubtoses que tothora s'havien 

 de presentar. Amb quina emoció vaig rebre la primera carta seva, des- 

 prés de la meva primera consulta! Quantes vegades la vaig llegir! Era 

 per a mi, ensems que un goig vivíssim, el de llegir l'opinió d'En Cadevall 

 que contestava amatent a un desconegut que li consultava, el meu primer 

 desengany. Jo li deia, que dalt de Coll de Qosèm, quant anant per Guar- 

 diola des de Manresa, on ovira la plana d'Igualada, hi havia trobat la 

 Ridoífia segetiim. Home absolutament inexpert, jo vaig determinar l'es- 

 pècie guiant-me per una descripció dels òrguens vegetatius de la planta 

 Únicament, puix era a l'hivern quan la trobí. Cadevall conegué prou bé la 



