26 



han påminna ständerna om hvad deras eget intresse och deras 

 säkerhet fordrade. Rikets kretsförfattning angaf den väg 

 man hade att gå; och han ville gärna lämna ständerna alt 

 biträde samt öfverlåta trupper åt dem för det ändamål de funno 

 för godt att använda dem till. Förrän rikets sekuritet var sä- 

 kerstäld, kunde emellertid drottningen af Sverge icke afträda en 

 enda plats eller afdanka en enda man. Om däremot stän- 

 derna voro betänkta att själfva upprätthålla sin frihet, så 

 ville man på svenskt håll genast skrida till evakuationen. 

 Man väntade därför ett projekt af dem „in puncto securi- 

 tatis" och ville sedan yttra sig öfver det samma 1 ). 



Den 30 maj gick man i alla tre rikskollegierna till di- 

 skussion öfver propositionen. De flesta voro ense, om att 

 kretsdefensionen var „ett högst important värk". Men utan 

 specialmandat, som man var, kunde man icke yttra sig om den 

 samma i detalj. Man skulle emellertid på svenskt håll — då 

 ju ständerna hade sig rikskonstitutionerna och kretsförfatt- 

 ningen väl bekanta — icke tvifla, på att de, så snart de blott 

 komme till sin frihet igen, 2 ) skulle vidtaga tillbörliga åtgär- 

 der för sin säkerhet. Generalissimus och de svenska repre- 

 sentanterna borde blott uppsätta och underskrifva exekutions- 

 recessen, afdanka trupperna och „till hans furstliga Durch- 

 lauchts (Karl Gustafs) odödliga ära under ingen pretext längre 

 uppskjuta evacuationen" 3 ). 



Det halft undvikande svaret var icke ett allmänt uttryck 



*) Svenskarnes muntliga föredrag för ständerna samt den af det 

 mainziska kansliet skriftligt uppsatta och de svenska representanterna 

 kommunicerade formuleringen af det samma. v. Meiern, Acta executions. 

 II. 273. ff. 



2 ) D. v. s. sluppo bördan af de främmande härarna. 



3 ) v. Meiern, Acta executionis. II. 276. 



