17 



spanjorerna att draga nytta af de trupper, som skulle afske- 

 das i Tyskland, af hvilka man med alt skäl fruktade, att nya 

 skaror skulle öfvergå i spansk tjänst 1 ). Att i alla dess detal- 

 jer bringa den frankenthalska frågan, som i så väsentlig grad 

 upptog representanterna på exekutionsdagen, till snabb lös- 

 ning, var därför föga önskvärdt för den samma 2 ). Men att 

 ständerna skulle träda i rede för Frankrikes sak gentemot 

 Spaniens och Österrikes angrepp på riksfreden, kunde den 

 icke hälsa annat än med tillfredsställelse 3 ). 



Den 16:de och 17:de maj sammanträffade Karl Gustaf 

 själf jämte Alexander Erskein, hans högra hand i exekutions- 

 underhandlingen, med Johan Filip i Kissingen. Anledningen 

 var att ännu en gång rådgöra med kurfursten, om huru ri- 

 ket skulle bringas till lugn, exekutionen påskyndas, särskildt 

 huru de kejserliga skulle förmås till evakuation af Franken- 

 thal och härtigen af Lothringen att frånträda de orter, som 

 han innehade inom rikets område, samt slutligen att höra 

 kurfurstens uttalande om de mainziska, bajerska, lüneburgska 

 och altenburgska gesandternas förslag i Nürnberg. 



Johan Filip sparade icke ord, då han under sina sam- 

 tal med Karl Gustaf och Erskein kom in på wienerhofvets 

 politik. Det var icke svårt att se, lät han förstå, att Öster- 

 rike åstundade att indraga de spanska „troublerna" i riket. 



1 ) Odhner, Sverges deltagande i westf. fredskongr. 326 — 27. 



2 ) K. G. — K. M. 1 juni, 6 sept. 1650. [A. S.] 



3 ) Detaljerna af Frankrikes roll i dessa underhandlingar — äf- 

 ven frågan, i hvilken grad Frankrike möjligen tagit initiativet till dem 

 — måste lämnas därhän. Att Mazarin redan under westfaliska freds- 

 kongressen arbetat på ett förhund af ständerna i antihahsburgsk rikt- 

 ning för en garanti af freden är kändt. Se om Mazarins förslag härom 

 1644 och särskildt Sverges hållning till det samma, af nyare förf. Gail- 

 lardin, Hist, du Règne de Louis XIV. I. 420. 



2 



