16 



gen af Spanien till sin fiende, men han fruktade, att om man 

 icke gjorde det, så kunde ännu värre saker följa. Han lät 

 vidare förstå, att kronorna borde restituera de platser de 

 ännu innehade af de ständer, som skulle åtaga sig garantin; 

 — däremot ansåg han ej obilligt, att Sverge fortfarande skulle 

 innehålla de orter det ännu höll besatta af dem bland stän- 

 derna, hvilka ej åtoge sig den. Att kurfursten härmed syf- 

 tade på fästningarna i de kejserliga arf länderna, undgick icke 

 den svenska representanten 1 ). 



Snoilsky och Wrangel kunde föga svara till Johan Fi- 

 lips förslag. Idén om en „författning" af rikets kretsar 2 ) bör- 

 jade emellertid på exekutionsdagen vinna mera och mera 

 terräng. Redan sonderade de mainziska, bajerska, ltineburg- 

 ska och sachsen-altenburgska sändebuden pfalzgrefven om 

 hans åsikt angående den, och om han trodde, att drottningen 

 såsom medstånd i riket skulle inträda i den samma 3 ). 



De som icke voro sena att underblåsa ständernas pla- 

 ner, voro de franska representanterna. Vid samma tid som 

 Johan Filip mottog Snoilsky och Wrangel i audiens, uppvak- 

 tades han af det franska sändebudet de la Court; och för 

 honom har kurfursten gjort samma förslag som för sven- 

 skarne 4 ). Sedan början af 1650 hade visserligen den fran- 

 ska regeringen under inflytande af de ånyo utbrutna fronde- 

 oroligheterna lagt an på att uttänja underhandlingen i Nürn- 

 berg för att sålunda uppskjuta afdankningen och förhindra 



») Sn. — K. G. 3 och 4 april 1650. Bland K. G:s — K. M. [A. S.] 

 Böhmen hade fullständigt utrymts af svenskarna redan under loppet af 

 1649; de öfriga östemkiska arfländerna däremot icke. Dudik, Schwe- 

 den in Böhmen und Mähren 1640—50. 363 ff. 



2 ) Den österrikiska och burgundiska själffallet städse undantagen. 



3 ) K. G. — K. M. 14 maj 1650. [A. S.] 



4 ) Sn. — K. G. 4 april 1650. [A. S.] 



