9 



och obestämda, hvilka måste bringas till klarhet 1 ), och hvilka 

 voro så mycket svårare att lösa, som man i den nordiska 

 kronan på grund af dess föregåenden redan på förhand var 

 benägen att se representanten par préférence för eröfrings- 

 begäret, våldet och den giriga maktlystnaden. Sverge hade 

 därjämte ännu icke mottagit investituren för sina tyska län- 

 der. Det kunde under sådana förhållanden förvägras rättig- 

 het till säte och stämma vid rikets riks- och kretsdagar samt 

 sålunda beröfvas den första förutsättningen för att få spela 

 någon som hälst roll i det samma. 



Drottning Kristina behärskades redan sedan en tid före 

 fredsslutet af ett svärmiskt begär att bringa icke blott Tysk- 

 land till fullkomlig „trankvillitet", utan skänka Europa i dess 

 helhet fredens välsignelse. Hennes hufvudsakliga intresse i 

 den tyska politiken äfven för en tid efter det samma blef 

 att genomföra exekutionen — själffallet att därvid draga den 

 största möjliga nytta, — att ordna förhållandena i de ny- 

 vunna provinserna samt befästa sin ställning som „constatus 

 imperii". Att understöda de tyska ständernas sträfvanden 

 för sin sammanslutning gick väl ihop med tanken att genom- 

 föra och upprätthålla Tysklands fred. Men just för att be- 

 fästa sin ställning som medlem af den tyska staten hade 

 Sverge — i investiturfrågan — intressen att bevaka äfven vid 

 hofvet i Wien ; och ett närmande till Spanien följde i viss 

 mån med nödvändighet af dess kommerciella politik. Hvar- 

 ken Kristinas personliga böjelse eller den djupa brytning hon 

 under sin regeringstid genomgick i sitt själslif gjorde henne 

 egnad att i sitt förhållande till ständerna å ena sidan och 

 de habsburgska makterna å den andra välja den väg, som 



1 ) Frågan om regleringen af gränsen med Brandenburg i Pom- 

 mern och förhållandet till staden Bremen. Betydelsen af Sverges kon- 

 flikt med den sistnämda se följ. kap. 



