hållet öfverflyglacle de andra och nedtrykte kretsens poli- 

 tiska betydelse till ett minimum, såsom i den österrikiska, 

 burgundiska och bajerska; dels politisk och religiös slitning 

 inom den, såsom i den öfversachsiska och westfaliska, hade 

 städse lagt hämsko på reformerna 1 ). 



På westfaliska fredskongressen sysselsatte rikets exeku- 

 tionsordning i icke ringa grad de församlade representan- 

 terna. En för hvardera fredsinstrumentet gemensam para- 

 graf ålade kretsarna fredens exekution; en annan stadgade, 

 att „kretsarna, för att den allmänna freden så mycket bättre 

 måtte bevaras, skulle redintegreras" och att, så snart någon 

 början till ny oro visade sig, det som rikskonstitutionerna 

 stadgade om dess exekution och upprätthållande oförtöfvadt 

 och öfveralt skulle tagas i akt. Dessa artiklar, jämte den 

 skyldighet till garanti, som instrumenten särskildt faststälde, 

 angåfvo närmast den väg man hade att gå. 



S verge och Frankrike, „de båda kronorna", — så kal- 

 lade man dem i tidens diplomatiska språk med ett gemen- 

 samt namn i deras förhållande till riket, — hvilka främst 

 tillkämpat Tyskland freden, hvilkas ord betydde så mycket 

 i underhandlingen om den samma, och hvilka redan lagt en 

 så mäktig bas för sitt inflytande i Tyskland för framtiden, 

 kunde gifvetvis icke blifva främmande för ständernas sträf- 

 vanden; Frankrike så mycket mindre, som det direkt intres- 

 serade i den frankenthalska frågan och dess fördel på det 

 närmaste berördes af Österrikes understöd till Spanien. Den 

 ständernas „garanti", som här var fråga om, kunde dessutom 

 lätt blifva en häf stång för vidare utvidgning af deras infly- 

 tande i riket. 



v ) Se närmare om förhållandena i den öfversachsiska, nedersack- 

 siska och westfaliska kretsen i följ. kap. 



