6 



skilnad till religion för att befästa freden. 1 januari 1650 

 planeras en defensiv allians mellan Kurköln, Kurbranden- 

 burg och Pfalz-Neuburg, i hvilken äfven Nederländerna och 

 eventuelt Hessen och Braunschweig skulle ingå. Hvardera 

 underhandlingen misslyckades, men hvardera bar i sig frukt- 

 bringande frön för framtiden. Och hvardera är, så vidt man 

 kan döma af de sparsamma meddelandena om de samma, 

 uttryck för sin olika riktning inom cle federativa rörelsernas 

 gebit. I den mainz-hessisk-bajerska planen fullföljes den 

 idé, som i allmänhet är förhärskande under de första åren 

 efter fredsslutet: idén att uppgiften att finna en värksam 

 garanti för frid och säkerhet var att förvärkliga i mer eller 

 mindre sträng anslutning till de „ordinaria media", som riks- 

 författningen, närmare bestämdt rikets kretsförfattning och 

 exekutionsordning, gåfvo vid handen. I den köln-branden- 

 burg-neuburgska planen framlyser tanken att lösa frågan om 

 rikets och eget försvar genom ett förbund af ständerna, obe- 

 roende af de band, genom hvilka rikets kretsförfattning sam- 

 manslöt eller åtskilde dem — framstegstanken, och den tanke, 

 som dominerar de federativa rörelserna i senare hälften af 

 den period, hvarom här är tal. 



Alt sedan 1555, då den nya krets- och exekutionsordnin- 

 gen upprättades, hade man allvarligt arbetat på rikets riks- 

 församlingar att utveckla och förfullkomna dess bestämmelser 

 så, att dess afsedcla ändamål: att säkerställa riket för inre fara 

 och yttre våld. skulle kunna göras till värklighet. Men riks- 

 dagarnas teoretiska lagstiftning i detta afseende hade endast 

 till försvinnande liten del kommit till efterlefnad. Dels en 

 ojämn maktfördelning inom kretsen: antingen så, att dess 

 område var splittradt i ett altför stort antal mindre territo- 

 rier med altför underordnade politiska intressen, såsom i den 

 schwabiska; eller så, att ett af kretsens ständer helt och 



