62 



„utan talade den ena dagen med den ena, den andra med 

 en annan; handlade i allo dunkelt och obeständigt" *). Ryk- 

 ten hade med ett ord börjat gå äfven i vidare kretsar, att 

 kurfursten stod i underhandling mecl kejsaren 2 ). Redan un- 

 der våren 1650, vid den tid då Karl Gustaf gjorde sin pro- 

 position i kretsdefensionsfrågan i Nürnberg, hade å andra 

 sidan farhågor försports, att Sverge ville tillvälla sig di- 

 rektoriet i den afsedda ständerkonfederationen och begagna 

 den för egoistiska syften. De österrikiska representanterna 

 voro icke sena att underblåsa dessa farhågor. Och deras 

 kommentering af pfalzgrefvens förslag förfelade själffallet 

 icke att göra intryck. Man kunde ju icke annat tänka 3 ), än 

 att den svenska regeringen skulle försöka begagna alla till- 

 fällen för att befästa den position i Tyskland, som förvärf- 

 vats genom 30-åriga kriget och arbeta vidare i samma rikt- 

 ning som under fredskongressen. 



Johan Filips förändrade hållning vakte väl Snoilskys för- 

 våning 4 ); men att den skulle hafva berott på invärkanfrån 

 Wien, eller att kurfursten skulle hafva hyst misstankar, att 

 drottning Kristinas slutliga ingripande i ständernas underhand- 

 lingar var en signal, att hon ville ställa sig i spetsen för de 

 samma, tyckes icke hafva fallit honom in 5 ). Utan att låta 

 sig afskräckas af det sätt, på hvilket underrättelsen om an- 



*) Den braunschweigska kanslern Schwartzkopf i sitt föredrag i 

 Braunschweig i medlet af april. Se härom följ. kap. (citatet ur Köcher, 80). 



2 ) Köcher, 35. 



3 ) Jfr. för braunschweigarna Köcher, 29. 

 *) Sn. — K. G. 29 mars 1651. [A. S.] 



s ) Sn:s skrifvelser särskildt under denna tid äro för det mesta 

 refererande och gifva sällan uttryck åt en personlig åsikt. Bland de 

 skarpsyntare af de svenska diplomaterna under perioden efter westfali- 

 ska freden var han för öfrigt icke. 



