64 



gen visat sig diffïcila, icke frankfurtarne o. s. v. 1 ). Och 

 därvid stannade det. Alt framgent försäkrade både städer- 

 dernas och de öfriga ständernas representanter, att de i för- 

 bundsfrågan gjorde mest afseende pä Sverge; skulle man ej 

 från svenskt håll drifva på underhandlingen, så blefve det 

 svårligen något utaf 2 ). 



Snoilsky försporde med ett ord ..mer och mer glädje" 

 från ständernas sida öfver Kristinas intention 3 ). Redan i bör- 

 jan af maj befarade man emellertid, att konventet skulle upp- 

 lösas; Kurfursten af Trier återkallade sina två sändebud 4 ). 

 I början af juni afreste äfven Yorburg 5 ). Och någon reso- 

 lution, något svar till Snoilsky följde hvarken från Frank- 

 furts magistrat eller från de där församlade ständerna. Att 

 deras afsikter voro goda, betviflade han icke; det tyktes ho- 

 nom blott, „som om de icke vågade göra och säga alt hvad 

 de gärna ville" c ). 



Ännu svårare erfarenheter än Snoilsky i Frankfurt gjorde 

 Oxenstierna i Nürnberg, dit han anlände i slutet af maj 7 ). 

 Redan vid underrättelsen om hans återkomst riktades från 

 kejsarhofvet uppmaningar till rikets furstar att bortkalla sina 

 sändebud från exekutionsdagen, emedan man, såsom det hette, 

 misstänkte, att han med sin agitation för defensionsvärket 

 ville „stifta ny oro i riket" 8 ). Och man hade å ständernas 

 sida för mycket pröfvat hvad den svenska fredsexekutionen 



!) Sn. — K. G. 19 april 1651. [A. S.] 



2 ) Sn. — K. G. 26 april 1651. [A. S.] 



3 ) Sn. — K. G. 3 maj 1651. [A. S.] 



4 ) Sn. — E. G. 17 maj 1651. [A. S.] 



5 ) Sn. — K. G. 24 maj 1651. [A. S.] 



6 ) Sn. — K. G. 3 maj 1651. [A. S.j 



'■) B. O. — K. G. 27 maj 1651. [A. S.] 

 8 ) Sattler, IX. § 59 och följ. not. 



