69 



Af samma benägenhet att upprätthålla rikets fred, som 

 drottning Kristina visar i instruktionerna för Snoilsky och 

 Oxenstierna, men därjämte af ängslig oro att träda de habs- 

 burgska makterna för nära, präglas hennes hållning äfven i 

 den underhandling, som under sommaren 1651 skulle upp- 

 tagas med Chanut. 



Kristina fann, heter det i den instruktion, hvilken hon 

 i senare häften af juli i samråd med pfalzgrefven och „några 

 af riksens råd" *) lät uppsätta för Magnus Gabriel de la 

 Gardie och Johan Adler Salvius, både för sin och riksens 

 stat „tilldrägeligt" och nyttigt vara att stå i godt förstånd 

 med Frankrike 2 ), och att den gamla vänskapen mellan de båda 

 kronorna skulle förnyas och stärkas genom ett nytt och för 

 tiden ackommoderadt förbund, hvilket i sin tur skulle „öppna 

 dörren" för alla intresserade kurfurstar, ständer och städer i 

 Tyskland, så ock andra bägge kronornas vänner och bunds- 

 förvanter utom det samma. 



Den förnämsta orsaken till förbundet var, att de 

 båda kronorna hade stor anledning att gemensamt vinn- 

 lägga och beflita sig om, att livad som beslutits i Osna- 

 brück och Münster och icke ännu i Nürnberg bragts till 

 fullständig exekution, skulle blifva behörigen effektueradt. Ty 

 i synnerhet drottningens och den svenska kronans säkerhet 

 „verserade nu och i framtiden märkligen därutinnan, att den 

 slutna och så dyrt och svårt förvärfvade tyska freden måtte 

 blifva obrottsligen hållen" och hvart stånd i riket konserve- 



1 ) E. R. — Salvius 16 ang. 1651. [A. S.] 



2 ) . . . „icke kunnandes sigh des wänskap och på huarjehanda fall 

 des assistence och cooperation heelt hegifua; ther hennes Kongl. M:tt 

 elliest af wänner tämmeligen är förblottadt och icke hafuer någon så 

 stark och bequemt at tillijta och föralliera sigh medh" . . . 



