71 



icke häller, att kejsaren skulle underlåta att sända hjälpkå- 

 rer till spanjorerna i kriget. Men då hennes säkerhet hufvucl- 

 sakligen berodde af, att den tyska freden skulle blifva oför- 

 kränkt, hvart stånd i Tyskland konserveradt vid hvad som 

 tillkom det samma, och af att huset Österrike icke skulle 

 blifva „däröfver absolut"; då, tillägges det — naturligt nog med 

 hänsyn till de senaste underrättelserna från Frankfurt och Nürn- 

 berg — på ständerna, „som fuller till garantin vi instrument pacis 

 äre förbundne, intet är till att lita eller förlåta sig", då vidare 

 traktaten med Frankrike skulle gifva Sverge respekt och det 

 kanske framdeles, efter fred med Spanien, icke skulle vara 

 benäget för en allians, och då det var „för en mäktig poten- 

 tat och allierad till att skatta": så ansåg drottningen icke 

 orådeligt, att kommissarierna skulle skrida till afslutning öf- 

 ver .,garantipunkten" med Frankrike. De skulle i alla fall 

 därvid adstringera Sverges obligation „mera till consilium och 

 mutuel kooperation ... än att ... engagera H. K. M:t och 

 kronan till ett aktuelt krig". Detaljerna stäldes till kommis- 

 sariernas afgörande — särskildt frågan, om alla artiklar, som 

 angingo Sverges och Frankrikes förening till försvar af den 

 tyska freden, skulle införas i själfva förbundsinstrumentet, eller 

 om „speciala däraf och hvad secretiora vore" skulle inläggas i en 

 särskild recess. Hvad beträffar Sverges subsidiefordran hos 

 Frankrike, skulle sändebuden med flit drifva på, att den 

 samma, eller åtminstone en del af den, 273,445 rdr, på hvilka 

 Kristina ansåg sig hafva oafvisliga anspråk, fordersammast 

 utbetalades 1 ). 



') Instr. R. E. 10 juli 1651. [A. S.] Jfr. Pufendorf, de reb. Suec. 

 XXIII. § 12, där förf. tydligen användt antingen instruktionen själf eller 

 åtminstone ett med den samma ungefär lika lydande aktstycke. Införd i 

 registraturet har instruktionen blifvit först i nyaste tid. — Utom det of- 



