80 



sen och de utskrifvande furstarna i westfaliska kretsen, att 

 bolmar lofvat fästningens evakuation tre veckor räknadt från 

 ofvannämda dag 1 ). Efter nytt uppskof uttågade ändtli- 

 gen i förra hälften af maj den spanska besättningen från 

 Frankenthal 2 ). 



Lifvad af nytt mod af det resultat man efter alla mö- 

 dor ändtligen fått till stånd, började man i Frankfurt med en 

 viss ifver drifva på evakuationen äfven af de platser, som här- 

 tigen af Lothringen innehade på rikets område. Så godt som 

 dagligen besökte representanterna Oxenstierna för att kon- 

 ferera med honom i frågan. Och både han och d'Avau- 

 gour lade sig återigen ut hos Volmar och kurfursten af 

 Mainz 3 ). För Johan Filip blef emellertid den slutliga lös- 

 ningen af den frankenthalska frågan anledningen till en ny 

 reträtt. Om farhågor funnits redan förut, för att den svenska 

 drottningen bakom det understöd hon skänkte ständernas de- 

 fensionsplaner dolde vidtgående och själfviska syften, så var 

 den agitation mot Sverge, som man på brandenburgskt håll 

 just vid denna tid med ökad ifver dref i rikets alla lands- 

 ändar i anledningen af tvisten i Pommern, icke egnad att 



J ) Bilaga till B. 0:s — K. G. 17 jau. 1652. [A. S.] Karakteri- 

 stiskt för Johan Georgs hållning till ständernas arbete för exekutionen 

 är, att han riktade sitt svarshref endast till representanterna för de kur- 

 och öfverrhenska kretsarna. Han ville därmed gifva till känna, fram- 

 höll Vorburg för Oxenstierna, att han icke erkände de schwabiska och 

 frankiska representanterna såsom närvarande i Frankfurt. B. O. — K. 

 G. 21 febr. 1652. (A. S.] 



2 ) Hausser, II. 591. Erdmannsdörffer-OncJcen, 18; icke i april 

 såsom Zwiedineck-Südenhorst,!. 149, anför förledd af framställningen i 

 Theotr. Europ. VII. 161. 



3 ) B. O. - K. G. 1, 8, 22 maj 1652. [A. S.] 



