84 



sett kurfurstarnas inflytande i riket i ständig tillväxt, ledda 

 af Sverge och Frankrike vakt förslag om, att dessa förbe- 

 redande val af det blifvande riksöfverhufvudet skulle afskaf- 

 fas eller att åtminstone för framtiden rikets samtliga ständer, 

 om också i inskränkt mån, skulle få göra sitt inflytande gäl- 

 lande vid dem, d. v. s. få rätt till delaktighet vid affattan- 

 det af en beständig valkapitulation. På riksdagen i Regens- 

 burg skulle frågan tagas före till slutligt afgörande. Det 

 gälde således för kejsaren att genom privatöfverenskommelser 

 med kurfurstarna få valet säkerstäldt före den blifvande riks- 

 dagen. Redan under 1651 hade lifliga underhandlingar fort- 

 gått med kurfurstarna i sådan afsikt. Nu, under sommaren 

 1652, torde kejsaren ändtligen hafva vunnit flertalet af dem 

 för sitt syfte. På en sammankomst i november mellan ho- 

 nom och kurfurstarna i Prag uppgjordes de sista aftalen 1 ). 

 Äfven Johan Filip fann det fördelaktigt att för en tid lämna 

 sin ifver för ständernas sak för en politik i wienerhofvets in- 

 tresse. 



Redan innan kurfursten af Mainz drog sig tillbaka, 

 hade emellertid äfven drottning Kristina ändrat signaler i 

 sitt förhållande till ständernas förbundssträfvanden i öfra 

 Tyskland. Den ifver, som i början af året i Frankfurt lades 

 i dagen, för att man med gemensamma krafter och energiskt 

 understöd af Sverge skulle drifva på Frankenthals evakuation 

 och om möjligt skrida till aktivt motstånd mot de lothringska 

 trupperna, vann icke i allo genklang hos henne. I slutet af 



*) Erdmannsdörffer, Graf Georg Friedrich v. Waldeck. 88 — 92. 

 Arndt, Zur Vorgeschichte der Wahl Leopold I. (Historische Aufsätze 

 dem Andenken an Georg- Waitz gewidmet). 567. Endast kurfursten af 

 Köln instälde sig icke i Prag. Det hajerska kurfurstliga huset före- 

 träddes af enkekurfurstinnan Maria Anna, kejsar Ferdinand IILs syster. 



