90 



misstroende, som Karl Gustaf visar braunschweigarna under 

 sin egen regeringstid. Det var sålunda med deladt- intresse 

 •och tydligen med ringa förväntan på framgång, som man 

 inlät sig i underhandling med ständerna äfven här. 



Nedersachsiska kretsens område var delvis] fördeladt 

 mellan ett jämförelsevis stort antal mäktiga ständer. Utom 

 Sverge med härtigdömet Bremen och staden Wismar, hade 

 ännu en annan konungakrona plats bland dem: Danmark 

 med härtigdömet Holstein. Kurfursten af Köln var repre- 

 senterad genom biskopsstiftet Hildesheim, som han admini- 

 strerade. Kurfursten af Brandenburg intresserade i kretsen 

 för furstendömet Halberstadt; och efter den dåvarande inne- 

 hafvarens af Magdeburg, härtig Augusts af Sachsen, död 

 skulle äfven detta härtigdöme tillfalla honom. Men nedanom 

 kronorna och kurfurstarna fans ett furstehus i kretsen, hvil- 

 ket öfverflyglade alla de ofvannämda genom vidden af 

 sina besittningar, nämligen det braunschweigska. Dess tre 

 härtigdömen, Lüneburg-Celle och Grubenhagen, Calenberg- 

 Göttingen och Braunschweig-Wolfenbüttel, bildade grund- 

 stommen af kretsens territorium. Ännu under 30-åriga kri- 

 gets förra hälft liksom sedan långa tider tillbaka omöjlig- 

 gjorde tvedräkten inom furstehuset hvarje enig samvärkan 

 mellan dess skilda linjer, och fredsslutet bragte det samma 

 endast bedragna förhoppningar. Men det trädde in i den 

 nya perioden med fastare sammanhållighet och mera energi 

 i sin politik än förut. Det hade sålunda en viss utsikt att 

 kunna blifva nedersachsiska kretsens värkliga ledare, liksom 

 det genom vidden af sina besittningar var dess naturliga. 

 De regerande härtigarna voro Kristian Ludvig i Celle, Au- 

 gust i Wolfenbüttel och Georg Wilhelm i Calenberg; furste- 

 husets förnämsta statsman den wolfenbuttelska kanslern Jo- 

 han Schwartzkopf, ifrig förkämpe för den oppositionella rö- 



