91 



reisen mot kejsarmaktens öfvergrepp och mot den katolska 

 propagandan i riket. 



Det var de braunschweigska furstarna och statsmännen, 

 hvilka i nedersachsiska kretsen ifrigast försökte förvärkliga 

 den idé, som upptagits i öfra Tyskland år 1650, och hvilka 

 här mest energiskt arbetade för att med den som häfstång ut- 

 vidga sitt inflytande och sin makt. Närmare bestämdt blefvo 

 de ifrarna par préférence bland de tyska furstarna för idén om 

 en samvärkan af ständerna för gemensamt försvar på grund- 

 valen af rikets kretsförfattning. Att upplifva och gjuta nytt 

 lif i den samma, närmast i den egna kretsen, sedan i hela riket, 

 att draga så många af rikets höghetsrättigheter som möjligt 

 öfver till den enskilda kretsen, göra den till ett så vidt möj- 

 ligt själfständigt territorium — därpå gick den braunschweig- 

 ska politiken ut. Man måste sträfva därhän, „das mit der 

 Zeit das was toto Imperio zukömmt auch den Circulis, soweit 

 jedes Circuls Grenze gehe, gemein werden möge" *), så for- 

 mulerade en gång kansler Schwartzkopf denna idé. Med den 

 dominerande ställning, som furstehuset intog i Nedersach- 

 sen, är det icke svårt att inse, hvarför man stälde sig på 

 en sådan bas. 



Det räkte i alla fall en tid, innan man i furstehuset 

 vågade börja realisera sin nya rikspolitik, så måttlig den än 

 var i sina vyer. De svenska besittningarna i Nedersachsen 

 utgjorde visserligen icke någon stor del af kretsens område, 

 men gentemot furstehusets territoriala öfverlägsenhet kunde 

 Sverge lägga sin konungakrona och kanske med kraft upp- 

 rätthållna anspråk på att fortfarande både gälla för och 

 vara protestantismens ledande makt. Och liksom freden i 



*) Erdmannsdörffer, Graf Waldeck. 214 not. 



