93 



Staden var en af de många i Tyskland, hvilka under tidernas 

 lopp faktiskt kommit att intaga en medellinje mellan riks- 

 medelbara och omedelbara ständer. Särskilda gånger erkänd 

 af kejsaren, hade dess riksomedelbarhet städse blifvit bestridd 

 af ärkebiskopen för stiftet. Ar 1645 eröfrades staden och 

 stiftet af svenskarna, men hvilken Bremens ställning till 

 Sverges krona skulle blifva, då stiftet i westfaliska fredsslu- 

 tet afträddes till den samma, var icke uttryckligen stadgadt i 

 fredsinstrumentet. Det kunde emellertid icke blifva annor- 

 lunda, än att man från svenskt håll skulle göra alt för att 

 lägga den rika handelsstaden — den viktigaste orten af Sver- 

 ges förvärfvade besittningar i nedersachsiska kretsen — under 

 sitt välde. Redan kort efter fredsslutet började man göra 

 försök att försäkra sig om staden på diplomatisk väg. År 

 1649 inkallades Bremen icke till kretsdagen. Från bremiskt 

 håll demonstrerade man vidt och bredt, att uraktlåtelsen var 

 en kränkning af stadens och rikets rätt; från svenskt håll 

 motsatsen. Så var man inne i en strid, som i en räcka 

 fortfor ända till slutet af 1654 för att tolf år senare uppta- 

 gas igen och då afgöras till Bremens förmån r ). Redan i sitt 

 första skede har denna strid varit af väsentlig betydelse för 

 Sverges ställning i riket. Det var den, som till hufvudsak- 

 lig del vakte misstankar mot den svenska regeringen för 

 vidtgående planer, hvilkas realiserande möjligen kunde störa 

 rikets fred; och det var å andra sidan den, som särskildt 



x ) Se för tvistefrågan och kriget med Bremen Erdmannsdörffer- 

 Oncken, 177, not 4, citerade arbeten, därjämte Pratje, die Herzogthü- 

 mer Bremen u. Verden. V. 477, Duntze, Gesch. der freien Stadt Bre- 

 men. IV. 74 ff. Zetterqvist, Grundläggningen af det svenska väldet i 

 härtigdömena Bremen och Verden. Diss. Lund. 136 ff. Jfr. Pufendorf, 

 de reb. Suec. XXIV. § 6 f . XXV. § 29. XXVI. § 12 ff. 



