97 



Härtågens görande och låtande följdes i furstehuset med så 

 mycket större oro, som han på grund af släktskapsförbindelser 

 gjorde anspråk på delar af det calenbergska området. Det 

 var med ett ord farhågorna för Lothringen, hvilka äfven här 

 gåfvo impulsen till en gemensam beväpnad aktion. 



I medlet af april x ) ägde sammankomsten rum i Braun- 

 schweig. Kansler Schwartzkopf upprullade en dyster tafla 

 öfver de olyckliga förhållandena i riket och erkände med 

 ett beklagande, att de förhoppningar man kunde ställa till 

 de „allmänna media", som riksförfattningen och fredsinstru- 

 mentet erbjödo, icke voro stora. Till Sverge hyste kanslern 

 djupt misstroende: då öfverkretsarna gjorde sitt försök till 

 sammanslutning, hade det framstält anspråk på att „icke blifva 

 glömdt i direktoriet"; i nedersachsiska kretsen pretenderade 

 det t. o. m. den militära och diplomatiska ledningen. Under 

 sådana förhållanden och med kännedom om misshällighetema 

 inom kretsen i öfrigt, fann man för godt att tillbakavisa Kristinas 

 förslag om sammankallandet af en kretsdag 2 ). Man enades 

 i stället om att säkerställa sig genom en närmare samman- 

 slutning inom furstehuset själft och beslöt att för detta än- 

 damål uppställa en gemensam truppstyrka af 4,800 m. Från 

 en sådan tanke var emellertid steget icke långt till planen 

 att försöka stärka förbundet genom förbindelser äfven med 

 grannarna och om möjligt få en sammanslutning af vidare 

 omfattning till stånd. Närmast tänkte man på de mestbety- 



*) Köcher följer i sin framställning den gamla stilen. 



2 ) I en skrifvelse till regeringen i Stade, daterad 7 (17) april, 

 förklarade Schwartzkopf, att en sådan i anledning af de härskande 

 konflikterna antagligen icke skulle leda till önskvärdt mål. Kop. med 

 Erskeins, St:s och Kosenhanes — K. M. 1 maj 1651. [A. S.] Köcher, 34: 

 not 5. 



