98 



dande medlemmarna af nedersachsiska kretsen : Sverge-Bremen, 

 Magdeburg, Halberstadt och Hildesheim, men man sträkte 

 sina blickar äfven till Verden och det brandenburgska Minden 

 i westfaliska kretsen, och i synnerhet räknade man på Hessen- 

 Kassel i den öfverrhenska. Så var man i en hast inne på 

 ett förbundsprogram af tämligen vidsträkt bärvidd. Vid reali- 

 serandet af det samma stannade man i alla fall långt ifrån 

 målet. Underhandlingen med Halberstadt och Minden upp- 

 togs als icke x ). Med Magdeburg strandade den för denna 

 gång. I Stade däremot lyckades man bättre, än man kun- 

 nat vänta. 



Det var det celliska härtigdömets främste man, Frie- 

 drich Schenck von Winterstädt, som fått sig anförtrodt att 

 värkställa närmandet till den bremiska regeringen. I förra 

 hälften af maj anträdde han sin resa till Stade. I konfe- 

 rens med honom trädde å regeringens vägnar kansler Stucke 

 och krigspresident Erskein. Den braunschweigska represen- 

 tanten skildrade i lifliga färger splittringen i Nedersachsen. 

 Holstein hängde fast vid de „danska konsilierna", Mecklen- 

 burg och Sachsen-Lauenburg på samma sätt; städerna sågo 

 endast på kommercierna. Det var därför så mycket nöd- 

 vändigare att få till stånd „förtrolig korrespondens mellan 

 grannarna". Hölle Braunschweig, Hessen och Sverge sam- 

 man, så kunde man uträtta mycket — han hänvisade till 

 exemplet af kurfurstarna i kurkretsen och påminde om Snoil- 

 skys proposition i Frankfurt. Stucke och Erskein dolde icke 

 sin missbelåtenhet i anledning af det afböjande svaret på 

 förslaget om en kretsdag. Men de voro de första att er- 

 känna, att det fans föga sammanhållighet i kretsen. På- 



! ) Med Hildesheim upptogs den senare, men förgäfves. Köcher 

 64, 66. 



