103 



ingen hade att befara något mot det samma och dess inne- 

 håll". Ehuru förbundet var sådant, att man hade ingen 

 anledning att hålla det hemligt, önskade dock drottningen, 

 att det skulle ske; och trodde hon, att äfven de öfriga vore 

 benägna därför. Om slutligen närboende furstar och stän- 

 der, i synnerhet de evangeliska i stiftet Osnabrück, ville in- 

 träda i alliansen, så kunde hon tillåta det, såvida samtliga 

 intressenter funno det rådligt. Det är med ett ord den helt 

 och hållet allmänna tanken att gifva riket fred och skydd, 

 — endast i någon mån lämpad för förhållandena inom den 

 krets alliansen skulle omfatta, — som återkommer äfven här. 

 I Hildesheim skulle således konferensen hållas i febru- 

 ari 1652. Redan innan man hann sammanträda, hade emel- 

 lertid braunschweigarna börjat tänka på en modifikation af 

 sin federativa politik 1 ). Den utsträckning, som landtgrefven 

 ville gifva förbundet, särskildt hans förslag att intaga kur- 

 fursten af Brandenburg, oroade dem. Men samtidigt åter- 

 gaf dem den stadiska regeringens tillmötesgående modet. 

 Under sådana förhållanden låg tanken nära till hands, att 

 man just med de två tvistefrågor, hvilka hittils hufvudsakli- 

 gen stört lugnet i nedersachsiska kretsen, den b remiska och 

 alternatioDsfrågan, såsom Vehikel med den utländska kronans 

 hjälp kanske kunde bana sig väg att behärska deu. Frågan 

 togs förberedelsevis till debatt mellan de braunschweigska 

 representanterna i Hildesheim. Administratorn af Magdeburg 

 bestred fortfarande både den bremiska regeringen alternatio- 

 nen i direktoriet och huset Braunschweig kondirektoriet. Man 

 skulle därför understöda Sverges anspråk på direktoriet mot 

 att af det samma vinna understöd för sina egna — man 



>) Det följ. efter Köcher, 40 ff. 73. 



