107 



Så ändade furstehuset Hildesheimkouferenseu med den 

 goda utsikten att snart kunna göra värklighet af kretsdefen- 

 sionen och med tillhjälp af den blifva kretsens behärskare 

 och Sverge under goda auspicier i tvistefrågan med den mäk- 

 tiga handelsstaden vid Weser. 



Den 24 februari l ) undertecknades protokolls-extraktet 

 och samma dag recessen till Hildesheimalliansen; den senare 

 af representanterna för Hessen-Kassel, Sverge-Bremen och de 

 tre linjerna af huset Braunschweig. Till norm för förbunds- 

 recessen togs främst de kurrhenska furstarnas alliansrecess 

 af den 21 mars 1651. 



Med en hänvisning i inledningen till exekutionsordnin- 

 gen förkunnade man i recessens första paragraf, att förbun- 

 det afsåg ingen offension, utan att rädda land och folk från 

 krig och öfvervåld. Vid generalkommandot i fält hade in- 

 gen af de konfedererade att göra anspråk på någon preemi- 

 nens. Öfverbefälet skulle tillkomma den anfallne, så länge 

 man opererade i hans land 2 ), men han var skyldig att i 

 det samma konsultera ett krigsråd — här bestående af 5 per- 

 soner, representanter för hvar och en af de „korresponde- 

 rande". Äfven här skulle därjämte de förbundne genom be- 

 fälhafvarna för sina truppkårer därvid äga en rådgifvande 

 röst Den gemensamma truppstyrkan faststäldes till 6,000 

 m., men skulle den i utomordentliga fall och efter gemen- 

 sam öfverenskommelse mellan de allierade kunna höjas 3 ). 

 Alliansen skulle bestå, så länge de faror fortforo, hvilka för- 



*) Icke 14 såsom Erdmannsdörffer (Oncken, Weltgeschichte 138), 

 hvilken eljes följer den nya stilen, anför. 



2 ) Afgörandet, om hvem öfverbefälet skulle tillkomma, när man 

 opererade „in loco tertio", uppsköts till framtiden. 



3 ) Sverges kontingent utgjorde 830 m. till fot och 415 ryttare. 



