108 



anledt den samma. Rättighet till inträde hölls öppet äfven 

 för andra, så väl katolska som evangeliska riksständer. 



Äfven de löften, som man gifvit hvarandra att arbeta 

 för kretsens reorganisation, hade emellertid fatt sitt uttryck i 

 recessen. Emedan, hette det i den, enligt exekutionsordnin- 

 gen det goda ändamål, som man afsåg att uppnå med för- 

 bundet, bäst stod att vinna genom en „författning" af hela 

 nedersachsiska kretsen, så ville drottningen af Sverge och 

 härtigarna af Braunschweig bemöda sig, att ett konvent i 

 kretsen med det snaraste måtte anställas och en allmän 

 värklig sådan inrättas, i hvilken man skulle upptaga äfven 

 landtgrefven af Hessen och härtigdömet Verden. Dock skulle 

 kretsförfattningen icke upphäfva det afslutna förbundet, utan 

 skulle det oaktadt den blifva i full gällande kraft, på det 

 hvar och en af dess medlemmar skulle hafva så mycket mera 

 assistens och hjälp att förvänta *). 



I jämförelse med de resultat man kommit till i kretsarna 

 vid Rhen, är Hildesheimalliansen onekligen ett framsteg på 

 de federativa sträfvandenas område. Man hade här redan i 

 praktiken trädt den tanke närmare, att det var genom kon- 

 federationer, gående ut öfver kretsens gräns, som de uppgif- 

 ter till själfförsvar måste lösas, hvilka ständerna arbetade 

 med. Och här blef senare genom Paderborns inträde den 

 konfessionsfrihet förvärkligad, som låg i Johan Filips allians- 

 idé. För de förnämsta ifrarna för „författnings"-planerna i 

 Nedersachsen, braunschweigarna, var dock det afslutna för- 

 bundet numera endast föga värdt. För dem var Hildes- 



*) Eecessen trykt hos Köcher, 609 ff., saint i utdrag i Urk. u. 

 Acten, VI. 463 ff. Jfr. Pufendorf, de reb. Suec. XXIV. § 11. Den. 

 första underrättelsen om förbundet lämnas emellertid icke, såsom Köcher. 

 50 not, meddelar, af P., utan i Mémoires de Chanut. II. 420—21. 



