Ill 



på Bengt Oxenstiernas meddelande från Frankfurt om de 

 känslor, som det planerade förbundet vakte, lät hon — till 

 icke ringa öfverraskning för sina medallierade *) och i be- 

 stämd motsats till den önskan hon uttalat i instruktionen för 

 sina sändebud på konferensen i Hildesheim — regeringen i 

 Bremen gifva honom fullständig kommunikation om alliansen 

 med uppdrag att underrätta den kejserliga gesandten därstä- 

 des, Volmar, om det samma och betaga kejsarhofvet all den 

 den apprehension det möjligen kunnat fatta. Och Oxen- 

 stierna underlät icke att fullgöra sitt värf 2 ). 



På braunschweigskt håll ansträngde man sig emeller- 

 tid att undanrödja de svårigheter, som hittils stört friden i 

 Nedersachsen och omöjliggjort kretsens reorganisation. På 

 en konferens i Quedlinburg i maj 1652 försökte man bear- 

 beta härtig August af Magdeburg för de eftergifter i direk- 

 toriaistriden, som man Sverge till behag i Hildesheim lofvat 

 förmå honom till. Och härtig August var skäligen medgör- 

 lig. De magdeburgska representanterna funno det visserli- 

 gen obilligt, att Sverge blott för en gång ville inrymma ad- 

 ministratorn direktoriet, innan alternationen skulle begynna: 

 det var dock tvifvelaktigt, påminde de, huruvida Sverge före 

 Hinterpommerns restitution alls borde inbjudas till rikets riks- 

 och kretsdagar. Men snart gåfvo de med sig. Om en riks- 

 eller kretsdag skulle lösa frågan i öfverensstämmelse med 

 braunschweigarnas förslag, så kunde de ingå på det samma. 

 I den bremiska frågan fogade de sig utan vidare. 



Medan braunsclrweigarna lade an på att vinna magde- 

 burgarna, försökte landtgrefven förbereda biskoparnas af Pa- 

 derborn och Münster inträde i Hildesheimförbundet. På en 



J ) Kocher, 68. 



2 ) B. O. - K. G. 20 mars 1652. [A. S.] 



